Постанова

Іменем України

23 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 158/453/21

провадження № 61-16741св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 червня 2021 року у складі судді Костюкевича О. К. та постанову Волинського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Данилюка В. А., Матвійчук Л. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що у період із 16 листопада 2013 року до 02 серпня 2018 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними придбано автомобіль марки «Opel Vivaro», 2011 року випуску, який 27 листопада 2014 року зареєстрований за відповідачем, а також квартиру АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована на АДРЕСА_1 . 26 липня 2018 року їй стало відомо, що відповідач згідно з договором комісії від 29 травня 2018 року № 009388 відчужив автомобіль без її відома та згоди за 47 300,00 грн. Договір комісії укладений з метою істотного зменшення вартості спільного майна подружжя, оскільки відповідач постійно продовжував користуватися вказаним автомобілем.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд поділити майно, набуте за час шлюбу, виділивши їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:1551, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути із ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію різниці вартості майна у розмірі 66 984,00 грн (а. с. 6, т. 1).

У березні 2021 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що за час шлюбу сторонами придбано квартиру АДРЕСА_1 , та 1/2 частку земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 . Вказане майно зареєстровано за ОСОБА_1 . Крім того, за час шлюбу сторонами придбано комплект меблів «Rita», вартістю 1 258,00 грн, протектор «LED 10 W IP65L», вартістю 399,00 грн, білий стіл, вартістю 2 500,00 грн, меблевий комплект «Вавільний», вартістю 13 200,00 грн, плитку індукційну «HAUSMA», вартістю 999,00 грн, каструлю з нержавіючої сталі, вартістю 419,00 грн, металопрофіль зелений, саморізи та планку, вартістю 8 000,00 грн, віолет підвіску, вартістю 14 794,00 грн, шафу, вартістю 6 500,00 грн, шафу-купе, вартістю 2 700,00 грн, а всього: майна загальною вартістю 50 809,00 грн. Вказане майно перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_1 .

Із урахуванням наведених обставин, ОСОБА_2 просив суд:

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін таке майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- поділити майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності сторін таким чином: визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , та 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частку квартиру АДРЕСА_1 , та 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право власності на таке нерухоме майно: комплект меблів «Rita», вартістю 1 258,00 грн, проектор «LED 10 W IP65L», вартістю 399,00 грн, білий стіл, вартістю 2 500,00 грн, меблевий комплект «Вавільний», вартістю 13 200,00 грн, плитку індукційну «HAUSMA», вартістю 999,00 грн, каструлю з нержавіючої сталі, вартістю 419,00 грн, металопрофіль зелений, саморізи та планку, вартістю 8 000,00 грн, віолет підвіску, вартістю 14 794,00 грн, шафу, вартістю 6 500,00 грн, шафу-купе, вартістю 2 700,00 грн. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію за 1/2 частку вартості вказаного рухомого майна у сумі 25 404,00 грн (а. с. 44, т. 1).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 червня 2021 року (а. с. 109-113, т. 1), залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року (а. с. 166-168, т. 1), позов ОСОБА_1 задоволено частково. Виділено ОСОБА_1 із спільної сумісної власності подружжя у приватну власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , та 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:1551, що знаходиться на АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Виділено ОСОБА_2 із спільної сумісної власності подружжя у приватну власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , та 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:1551, що знаходиться на АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що спірну квартиру та земельну ділянку сторони придбали у період шлюбу, доказів на підтвердження того, що вказане майно є особистою приватною власністю одного із подружжя суду не надано, а тому кожній із сторін виділяється по 1/2 частці зазначеного нерухомого майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, суди попередніх інстанцій виходили із того, що спірний автомобіль було відчужено подружжям під час перебування сторін у шлюбі та отримані грошові кошти були використані в інтересах сім`ї. При цьому будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль відчужено відповідачем без згоди дружини та відповідач діяв не в інтересах сім`ї суду не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 червня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення первісного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не надано належної оцінки долученим до матеріалів справи письмовим доказам щодо відсутності згоди іншого із співвласників автомобіля на його відчуження, відсутності належних та допустимих доказів щодо вартості, за якою було відчужено відповідачем спірний автомобіль. Також судами не враховано, що сторони не проживають разом із 19 квітня 2018 року, а тому згоду на відчуження спірного автомобіля позивач надати не могла, про наміри відповідача відчужити спільний автомобіль позивач не знала. Суди в оскаржуваних судових рішеннях застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладениху постановах Верховного Судувід 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17, від 15 січня 2020 року у справі № 303/7089/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 642/8107/14, від 15 квітня 2020 року у справі № 671/922/18, від 20 травня 2020 року у справі № 607/16852/15-ц.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У січні 2022 року справу № 158/453/21 передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2022 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1, 4 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

В ухвалі Верховного Суду від 16 грудня 2021 року про відкриття касаційного провадження вказано, що касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_2 у відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що перереєстрація спірного транспортного засобу на третю особу відбулася під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_1 не надано доказів того, що спірний автомобіль відчужено чоловіком без згоди дружини та чоловік діяв не в інтересах сім`ї.

У лютому 2022 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій вона зазначає про те, що у відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 не надано жодного аргументованого заперечення щодо змісту та вимог касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі із 16 листопада 2013 року по 02 серпня 2018 року (а. с. 7, т. 1).

30 вересня 2014 року ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та на 1/2 частку земельної ділянки, яка знаходиться за цією ж адресою, кадастровий номер :01:001:155, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с.16-17, т. 1).

27 листопада 2014 року транспортний засіб «Opel Vivaro», 2011 року випуску, зареєстровано за ОСОБА_2 , 29 травня 2018 року зазначений автомобіль перереєстровано на іншого власника, 07 березня 2019 року транспортний засіб повторно зареєстровано за ОСОБА_2 (а. с.13 зворот, т. 1).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 31 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_1 , об`єктом права особистої власності ОСОБА_2 (а. с. 8-9, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, суди попередніх інстанцій виходили із того, що спірний автомобіль було відчужено подружжям під час перебування сторін у шлюбі та отримані грошові кошти були використані в інтересах сім`ї. При цьому будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль відчужено відповідачем без згоди дружини та відповідач діяв не в інтересах сім`ї суду не надано.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не може погодитися із таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Судами встановлено, що у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними було придбано транспортний засіб «Opel Vivaro», 2011 року випуску. Докази, які б підтверджували, що вказаний автомобіль був особистою приватною власністю одного із подружжя, суду не надано.

29 травня 2018 рокуміж товариством з обмеженою відповідальністю «Бімер» (комісіонер) та ОСОБА_2 (комітент) укладено договір комісії № 009388, згідно з яким комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імен один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу «Opel Vivaro», 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , за ціною 47 300,00 грн (а. с. 57, 58, т. 1).

29 травня 2018 року автомобіль «Opel Vivaro», 2011 року випуску перереєстровано на іншого власника, 07 березня 2019 року транспортний засіб повторно зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується листом головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області (а. с.13 зворот, т. 1).

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду, що набрало законної сили 02 серпня 2018 року, яким встановлено, що сторони подружніх відносин не підтримують, шлюб існує формально, сторони проживають окремо (а. с. 7, т. 1).

Із листа відділення поліції № 1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Волинській області (а. с. 96, т. 1) встановлено, що протягом квітня-липня 2018 року ОСОБА_1 зверталася до Ківерцівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області із повідомленням про те, що вона підозрює свого чоловіка ОСОБА_2 у викраденні її паспорта та ідентифікаційного коду, про те, що ОСОБА_2 вигнав її з дому та замінив замки у будинку на АДРЕСА_1 , про те, що ОСОБА_2 без її згоди здійснив продаж автомобіля «Opel Vivaro», який перебував у спільній сумісній власності.

Зазначаючи, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем у період перебування сторін у шлюбі, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки доводам позивача про те, що сторони не проживали разом із грудня 2017 року, та не встановили істотні для справи обставини, а саме: чи перебували сторони у фактичних шлюбних відносинах (мали спільний побуд, вели спільне господарство, проживали разом) на момент відчуження відповідачем спірного транспортного засобу.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 як дружина давала згоду ОСОБА_2 на відчуження спірного транспортного засобу.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 642/8107/14-ц (провадження № 61-26790св18), від 18 листопада 2018 року у справі № 757/8854/14-ц (провадження № 61-48696св18), від 17 листопада 2021 року у справі № 127/13991/17 (провадження № 61-1236св21), від 24 листопада 2021 року у справі № 675/347/18-ц (провадження № 61-4703св21).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зроблено висновок, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією реалізації права на справедливу сатисфакцію особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

На підтвердження вартості спірного транспортного засобу позивачем надано суду висновок про ринкову вартість КТЗ, складений експертом-оцінювачем, ОСОБА_3 , згідно з яким ринкова вартість транспортного засобу «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 29 січня 2021 року становить 279 318,00 грн (а. с. 23, т. 1).

Водночас, зазначений висновок не був оцінений судами під час розгляду справи.

Також передчасним є висновки судів у частині поділу між сторонами іншого спільного майна подружжя, а саме: спірної квартири та 1/2 частки спірної земельної ділянки, оскільки такий поділ необхідно проводити із урахуванням всього майна подружжя, зокрема спірного транспортного засобу, який був відчужений відповідачем без згоди позивача як дружини.

У силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення в цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно здійснити оцінку наявних у матеріалах справи доказів та встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.

Верховний Суд врахував, що суд апеляційної інстанції не усунув усіх порушень, допущених місцевим судом під час розгляду справи, а тому з метою процесуальної економії та з урахуванням визначених процесуальним законом повноважень апеляційного суду дійшов висновку, що справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладені у цій постанові висновки, встановити фактичні обставини, із яким закон пов`язує виникнення права одного із подружжя на отримання грошової компенсації у випадку відчуження майна одним із подружжя без згоди іншого, встановити дійсну вартість спірного майна, здійснити поділ між подружжям із урахуванням всього майна, наявного у подружжя, а також того, що знаходиться у третіх осіб, дати правову оцінку усім доводам та запереченням сторін і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3частини другої статті 389 цього Кодексу.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у порядку статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Волинського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

О. С. Ткачук