КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 367/293/21

номер провадження: 22-ц/824/2004/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Ірпінськогоміського суду Київської області від 20 серпня 2021 рокуу складі судді Саранюк Л.П., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», де заповнив і підписав анкету-заяву від 04 жовтня 2011 року, на підставі якої отримав кредитну картку із встановленим кредитним лімітом. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач вказував, що за умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконує цих обов`язків, внаслідок чого станом на 30 листопада 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 11 812 грн 34 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9240 грн 41 коп., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2571 грн 93 коп.

З урахуванням наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 04 жовтня 2011 року у розмірі 11 812 грн 34 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9 240 грн 41 коп., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2 571 грн 93 коп., а також судовий збір у розмірі 2 102 грн 00 коп.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня 2021 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договоромвід 04 жовтня 2011 року у розмірі 9240 грн 41 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимогпро стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2 571 грн 93 коп., представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасуватив цій частині та задовольнити вимоги банку повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем надана суду копія анкети-заяви, яка містить персональні дані позичальника, адресу проживання та іншу додаткову інформацію, необхідну для отримання кредитної картки, зокрема, відсоткова ставка. У вказаній анкеті - заяві відповідач висловив згоду про укладення договору та підписав її. Також відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% в місяць, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. Таким чином, при укладенні договору відсоткова ставка була визначена на рівні 3% на місяць, що дорівнює 36% на рік, а тому представник банку вважає, що то позовні вимоги в частині стягнення відсотків підлягають до задоволення.

Вказує, що відповідач отримав кредитну картку, користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість, що свідчить про визнання відповідачем заборгованості по кредиту та згоди з умовами кредитування. Окрім того, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту ним не надано. Зазначає, що позивачем надано суду розрахунок заборгованості, який відображає рух коштів за карткою та підтверджує наявну заборгованість, який є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджується судовою практикою. Вказує, що суд першої інстанції, у порушення вимог ст.1054 ЦК України, стягнув частково суму простроченого кредиту та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення заборгованості за простроченими відсотками.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 11 812 грн 34 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня 2021 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9 240 грн 41 коп.не оскаржується, тому відповідно до положень ч.1 ст. 367 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2 571 грн 93 коп., суд першої інстанції виходив із недоведеності вказаних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», де заповнив і підписав анкету - заяву від 04 жовтня 2011 року, на підставі якої отримав кредитну картку із встановленим лімітом. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На підтвердження своїх вимог позивач до позовної заяви надав розрахунок заборгованості за договором від 04 жовтня 2011 року, довідку про видані кредитні картки за кредитним договором, копію анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04 жовтня 2011 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, копію паспорта позичальника.

Відповідно до пункту 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, вказані Умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанк», Пам`ятка клієнта/довідка про умови кредитування, тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язаний виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно з пунктом 2.1.1.2 Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, 04жовтня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету -заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої отримав кредитну картку із встановленим кредитним лімітом. У анкеті- заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з укладенням між позивачем та відповідачем кредитного договору від 04 жовтня 2011 року, відповідачу була видана кредитна картка № НОМЕР_1 , термін дії якої встановлено до 06/15. В подальшому банком за кредитним договором відповідачу видавались інші кредитні карти та в останнє 22 січня 2020 року була видана кредитна картка за № НОМЕР_2 , термін дії якої встановлено до 10/23 (а.с.11).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається, що 22 січня 2020 року відповідачу було збільшено кредитний ліміт, який встановлено у розмірі 12 000 грн 00 коп., а 12лютого 2020 року кредитний ліміт було зменшено та встановлено у розмірі 0 грн 00 коп. (а.с.17)

Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору у відповідача станом на 30 листопада 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 11 812 грн 34 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9 240 грн 41 коп., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2 571 грн 93 коп.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч.1 ст. 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови оппонента

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, у анкеті- заяві від 04 жовтня 2011 року, підписаній відповідачем, відсутні умови договору про розмір процентної ставки за користування кредитом.

Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» базова процентна ставка становила 3,0% в місяць(а.с.14).

Водночас, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 05жовтня 2011 року діяла процентна ставка 36,00% (на поточну та прострочену заборгованість), з 01 січня 2013 року - 30,00% (на поточну та прострочену заборгованість), з 01 вересня 2014 року - 34,80% (на поточну та прострочену заборгованість), з 01 квітня 2015 року процентна ставка на поточну заборгованість та прострочену заборгованість збільшена до 43,20%, з 01 червня 2015 року була встановлена процентна ставка у розмірі 3,60% і остаточна заборгованість по процентам була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки.

Підстави такої зміни розміру процентної ставки позивачем у позовній заяві не наведені, а довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» такого обґрунтування не містить.

Крім того, у довідці про умови кредитування зазначено про те, що кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду видана по договору №SAMDN0794.

Інформація щодо такого номеру договору в анкеті-заяві від 04 жовтня 2011 року відсутня.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно з ч.3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

З огляду на наведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі 6-1374цс17.

Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України, в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі, щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16.

У пункті 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці за картрахунком, згідно пункту 1.1.3.1.9 договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Пунктом 1.1.3.1.9 Умов та правилнадання банківських послуг встановлено обов`язок банку не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунків і про здійсненні за минулий місяць операції за картрахунками.

Анкета - заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04жовтня 2011 року, яка підписана ОСОБА_1 , не містить визначення способу надання відповідачу банком виписки про стан картрахунків, а відтак, саме позивач повинен був довести, що позичальник був повідомлений про зміни процентних ставок за користування кредитним коштами у спосіб, встановлений умовами договору.

Таким чином, позивачем не було надано суду доказів виконання умов договору та вимог закону про повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки.

Також позивачем не надано доказів ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, на які посилався банк.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній на час укладення кредитного договору, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

При цьому, слід зазначити, що сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами не є підтвердженням наявності заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі, визначеному позивачем.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач періодично частково погашав заборгованість за наданим кредитом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2 571 грн 93 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, є безпідставними, оскільки відсутність підпису відповідача на цих Умовах фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення у заяві про ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. При цьому, із наданої позивачем копії заяви не можна зробити висновок, на які саме Умови та Тарифи, запропонованих банком, погодився відповідач.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача прострочених відсотків за користування кредитом є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2 571 грн 93 коп. є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення в цій частині відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Ірпінськогоміського суду Київської області від 20 серпня 2021 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2 571 грн 93 коп. залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: