Справа № 761/3093/20
Провадження № 2/761/2215/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 липня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченко І.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява ОСОБА_10 , згідно з якою просить суд: визнати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , на підставі договору дарування квартири від 29.04.2015 року, реєстровий № 9562, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі зареєстровані громадяни, які не є родичами їй, які у ній не проживають та їх місцезнаходження їх невідоме. Такими громадянами є: - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Позивач зазначає, що відповідачі не проживають в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, та докази цього будуть надані суду в судовому засіданні. Відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їх особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вони не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени її сім`ї відповідачам не чинили.

У позовній заяві зазначено, що 26.12.2019 року до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА було подано заяви про зняття з реєстрації ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 27.12.2019 року Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА було відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання з посиланням на п.п. 1 п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 та п. 26 вище згаданої постанови, за якими підставою для зняття з реєстрації місця проживання в даних випадках є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по його утриманню житлового приміщення.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, призначено підготовче судове засідання.

Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-1003 від 12.10.2020 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 12.10.200 року в провадження судді Пономаренко Н.В. надійшла вищевказана цивільна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2020 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістили.

Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , на підставі договору дарування квартири від 29.04.2015 року, реєстровий № 9562, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36960458 від 29.04.2015 (Т. 1 а.с. 7-8)

Таким чином, судом встановлено, що позивач являється власником вказаної квартири.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2019 року до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА було подано заяви про зняття з реєстрації ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 27.12.2019 року Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА було відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання з посиланням на п.п. 1 п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 та п. 26 вище згаданої постанови, за якими підставою для зняття з реєстрації місця проживання в даних випадках є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням ( Т. 1. а.с. 9-15).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому, у постанові від 16.11.2016 року № 6-709цс16 Верховним Судом України висловлену правову позицію про те, що аналіз ст. 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно вимог ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

До спірних правовідносин підлягають застосування положення ст.ст. 391 ЦК України.

Враховуючи вище викладене, позивачем не надано належних та допустимих доказів та не доведено в судовому засіданні, взагалі факт реєстрації ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 квартира АДРЕСА_1 , а також факт не проживання вказаних осіб за своїм місце реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено належність доказів належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсність обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають знач для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому відповідно до частини 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 206, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя: