Справа №173/365/22
Провадження №2/173/383/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: позивача ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2022 року до суду звернулася позивач, ОСОБА_1 , з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування до відповідача, ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2022 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 12.05.2022 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

12.05.2022 року в підготовчому судовому засіданні оголошену вступну і резолютивну частину рішення.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 18.04.2005 року державним нотаріусом Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Ісаковою Л.В., реєстровий номер 676, ОСОБА_2 , на 1/3 частину квартири по АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири за ОСОБА_2 , за адресою по АДРЕСА_1 .

Визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, а саме Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: по АДРЕСА_1 , після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік , ОСОБА_3 .

На момент смерті, ОСОБА_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

На день його смерті залишилось спадкове майно, а саме: Ѕ частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно із свідоцтвом про право власності на житло, виданим 11.01.1994 року, виконкомом Верхньодніпровської міської ради, на підставі розпорядження від 21.12.1993 року № 438, власником частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є померлий ОСОБА_3 . Згідно архівних даних, які містяться у КП «Верхньодніпровське БТІ» Дніпропетровської обласної ради» було підтверджено факт реєстрації права власності на майно за померлим.

Власником іншої Ѕ частки вищевказаної кватири, є вона, ОСОБА_1

26.12.2019 року вона звернулась до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на зазначене вище майно після померлого ОСОБА_3 .

Але під час перевірок, зроблених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виявлено, що власником цієї квартири є ОСОБА_4 (1/3 частки на підставі свідоцтва про право власності, розпорядження № 732 від 13.06.1994 року, 14.06.1994, ВДОЄМЗ), ОСОБА_5 (1/3 частки на підставі свідоцтва про право власності, розпорядження № 732 від 13.06.1994 року, 14.06.1994, ВДОЄМЗ) та ОСОБА_2 , ( 1/3 частки на підставі свідоцтва про на спадщину ВСВ № 517308, р № 676, 18.04.2005 року Друга Дніпродзержинська державна нотаріальна контора). Дата внесення запису: 18.05.2005 року. Номер запису: 45 в книзі 1, реєстраційний номер майна:10511710.

Враховуючи все вищевикладене, держаним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 26.12.2019 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Проте хоче зазначити, що сталась помилка, а саме гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є власниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Даний факт підтверджується і свідоцтвом про право власності на житло від 14.06.1994 року, яке видане згідно з розпорядженням від 13.06.1994 року № 732.

Інший власник вищезазначеної квартири, ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а гр.. ОСОБА_2 , є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , на майно, а саме 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , звернулась до державного нотаріуса Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, ОСОБА_6 . Спадкове майно, на яке в указаній частці було видане дане свідоцтво складається із 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Де і була нотаріусом допущена помилка, що й стало підставою звернення до суду.

В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, за підставами, викладеними в позовній заяві .

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено визнання права власності, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16, ЦК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки , ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

На момент смерті, ОСОБА_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

На день смерті ОСОБА_3 , залишилось спадкове майно, а саме: Ѕ частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно із свідоцтвом про право власності на житло, виданим 11.01.1994 року, виконкомом Верхньодніпровської міської ради, на підставі розпорядження від 21.12.1993 року № 438, власником частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є померлий ОСОБА_3 . Згідно архівних даних, які містяться у КП «Верхньодніпровське БТІ» Дніпропетровської обласної ради» було підтверджено факт реєстрації права власності на майно за померлим.

Власником іншої, Ѕ частки вищевказаної кватири, є позивачка, ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло.

26.12.2019 року позивачка звернулась до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на зазначене вище майно після померлого ОСОБА_3 .

Але під час перевірок, зроблених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виявлено, що власником цієї квартири є ОСОБА_4 (1/3 частки на підставі свідоцтва про право власності, розпорядження № 732 від 13.06.1994 року, 14.06.1994, ВДОЄМЗ), ОСОБА_5 (1/3 частки на підставі свідоцтва про право власності, розпорядження № 732 від 13.06.1994 року, 14.06.1994, ВДОЄМЗ) та ОСОБА_2 (1/3 частки на підставі свідоцтва про на спадщину ВСВ № 517308,р № 676, 18.04.2005 року Друга Дніпродзержинська державна нотаріальна контора). Дата внесення запису: 18.05.2005 року. Номер запису : 45 в книзі1. Реєстраційний номер майна:10511710.

Враховуючи все вищевикладене держаним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 26.12.2019 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Судом також встановлено, що гр. ОСОБА_4 , гр.. ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є власниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Даний факт підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 14.06.1994 року, яке видане згідно з розпорядженням від 13.06.1994 року № 732.

Інший власник вищезазначеної квартири, ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відповідач, гр. ОСОБА_2 , є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , на майно, а саме 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , звернулась до державного нотаріуса Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, ОСОБА_6 . Спадкове майно, на яке в указаній частці було видане дане свідоцтво складається із 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином судом встановлено, що в свідоцтві про право на спадщину 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , виданому на ім`я ОСОБА_2 , допущена описка, а саме невірно зазначено номер будинку та квартири, на частку в якій видане свідоцтво про право на спадщину відповідачу, ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , замість правильної адреси: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1301 ЦК України - Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст. ст. 203, 215-236 ЦК.

У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7).

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд.

Враховуючи, що спадкодавець ОСОБА_6 не була власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки власниками зазначеної квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 1994 року були: позивачка ОСОБА_1 , та її чоловік, ОСОБА_3 ,. який станом на час видачі свідоцтва про право на спадщину від 18 квітня 2005 року, реєстровий номер 676 був живий. А спадкодавець ОСОБА_6 , була власницею частини зовсім іншої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , суд приходить до висновку, що існують підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.04.2005 року державним нотаріусом Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Ісаковою Л.В., реєстровий номер 676, відповідачці ОСОБА_2 , на 1/3 частину квартири по АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири за ОСОБА_2 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 , був власником Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 встановлено, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що позивач є дружиною померлого ОСОБА_3 , та спадкоємцем за законом першої черги, таким чином має право на спадкування майна, що залишилось після його смерті.

Нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, за обставинами наведеними вище.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині також підлягають задоволенню.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1984 грн. 80 коп., покласти на позивачку ОСОБА_1 , оскільки відсутня вина відповідача у порушенні прав позивачки.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18.04.2005 року державним нотаріусом Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Ісаковою Л.В., реєстровий номер 676, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_3 , на 1/3 частину квартири по АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, а саме, Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , після смерті чоловіка, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 1984 грн. 80 коп., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 17.05.2022 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 17.05.2022 року

Дата набрання законної сили 17.06.2022 року