ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3758/22 Справа № 186/1013/19 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року у справі за позовом Першотравенського міського житлово-комунального підприємства до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою та стягнення боргу за спожиті комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2019 року Першотравенське міське житлово-комунального підприємства (далі - Першотравенське міське ЖКП) звернулося до суду з позовом, який неодноразово уточнювався, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою та стягнення боргу за спожиті комунальні послуги, мотивуючи його тим, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають у АДРЕСА_2 та є споживачами послуг, що надаються Першотравенським міським ЖКП до вказаної квартири. При цьому, ОСОБА_2 є власником вказаного нерухомого майна.

Вказували, що ними в повному обсязі виконувалися зобов`язання перед споживачами, послуги надавалися належної якості, будь-яких скарг з приводу надання неякісних послуг з боку відповідачів не надходило, в той же час, останні плату за спожиті послуги не здійснювали, внаслідок чого за період з 01 липня 2014 року по 01 січня 2020 року утворилася заборгованість, яка, згідно уточненого 20 грудня 2021 року позову, складає 22 341,38 грн., з яких: 5 318 грн. - заборгованість за водопостачання та водовідведення, 17 022,88 грн. - заборгованість за опалення, яку просило суд першої інстанції стягнути на власну користь.

Крім того, зазначали про наявність підстав для поновлення строків звернення до суду у зв`язку з тим, що попередній аналогічний позов розглядався касаційною інстанцією за ініціативою ОСОБА_1 , постанову Верховного Суду України отримано ними лише 14 лютого 2019 року, що є причиною пропуску строків звернення до суду.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Першотравенського міського ЖКП борг за спожиті комунальні послуги за період з 20 червня 2016 року по 31 грудня 2019 року включно: за опалення - 11 737,65 грн.; за водопостачання та водовідведення - 3 708,41 грн., а всього в розмірі 15 446,06 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат. На підставі ч.12 ст.158 ЦПК України грошові кошти, внесені ОСОБА_1 на рахунок суду з метою забезпечення позову, відповідно до ч.4 ст.156 ЦПК України, в сумі 4 052,16 грн., повернуто ОСОБА_1 , який здійснив таке забезпечення, протягом п`яти днів з дня набрання законної сили рішенням суду, а решту грошових коштів, в сумі 17 732,06 грн. - перераховано на користь Першотравенського МЖКП в рахунок стягнутого боргу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спожиті комунальні послуги та судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, повернувши кошти в розмірі 21 784,22 грн., внесені на депозитний рахунок, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції належним чином не було досліджено специфіку будинку, який створювався як молодіжний гуртожиток та не передбачав за своїм проектом ванни, замість якої в приміщеннях було встановлено душові кімнати. Відповідно до п.1 додатку до рішення виконкому міської ради від 20 грудня 2006 року №422 норми витрати води та стоків для населення, організацій та підприємств міста Першотравенськ - жилі будинки квартирного типу: з водопроводом та каналізацією без ванн, норма витрати води на 1 мешканця холодної води складає 95 д/добу, тобто витрати води на місяць складають 2,85 м3, в той час як нарахування оплати за водопостачання та водовідведення в квартирі АДРЕСА_2 позивач брав норму - 4,5 м3 на одного мешканця, що перевищує норму на 1,55 м.куб. на місяць. Таким чином, з урахуванням затвердженої норми споживання заборгованість за період з 20 червня 2016 року по 01 червня 2019 року складає 2 367 грн., а не 3 708,41 грн., як було стягнуто судом. Вказував, що оскільки з 2010 року фактично проживав в місті Тернівка, що підтверджується відповідними актами, наявна переплата за послугу з вивезення твердих побутових відходів (ТПВ), яка станом на 01 січня 2020 року становить 158,37 грн. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні розрахунки заборгованості по теплопостачанню, з вихідними даними, тобто за щомісячними актами зняття показів прибору обліку теплопостачання, дані надані позивачем не можуть бути прийняті судом. Посилався на неправильний розрахунок судом першої інстанції розміру судового збору, стягнутий з відповідачів, зважаючи на те, що позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1 921 грн. Вказує, що оскільки власником спірної квартири є ОСОБА_2 , саме з останньої підлягають стягненню кошти в рахунок заборгованості за комунальні послуги, а внесені на депозитний рахунок кошти повинні бути повернуті йому.

Позивачем Першотравенським міським ЖКП надано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідно до якого просили апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Відповідач ОСОБА_2 правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленого начальником КП Міжміське бюро технічної інвентаризації 30 березня 2010 року, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були власниками вищевказаної квартири на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частка кожного з них (а.с.141 зворот).

Відповідно до плану технічної характеристики квартири вбачається, що загальна площа квартири складає 45,70 м2, загальна площа без балкону складає 45,30 м2 (а.с.142).

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на підставі договору дарування, серії та номеру 1056, виданого 19 квітня 2019 року Тернівською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було відчужено 1/2 частини квартири, яка розташована в АДРЕСА_2 , тобто власником усього вищевказаного нерухомого майна з 19 квітня 2019 року є ОСОБА_2 (а.с.46).

Відповідно до актуальної інформації про об`єкт нерухомого майна, спірна квартира має загальну площу - 45,7 м2 (а.с.46).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №03.4-158/10199, складеної виконавчим комітетом Першотравенської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5).

Згідно актів комісії у складі начальника ЖРЕД-2 Толстих Н.М. та мешканців будинку АДРЕСА_3 від 07 грудня 2017 року, від 03 серпня 2018 року, від 21 березня 2019 року та від 09 грудня 2021 року в квартирі №53 за вищевказаною адресою з 2010 року проживає ОСОБА_1 (а.с.31-32,248).

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово зверталася до позивача із заявою про здійснення перерахунку нарахованих комунальних послуг та припинити нарахування послуг з вивезення побутових відходів, мотивуючи таку заяву тривалим непроживанням ОСОБА_1 , а також останній звертався до позивача із заявою від 07 грудня 2017 року про необхідність заміни центральних стояків по теплопостачанню (а.с.33,58-59,249).

Згідно розрахунку позивача вбачається, що за період з 01 липня 2014 року по 01 січня 2020 року наявна заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 22 341,38 грн., з яких: заборгованість за опалення - 17 022,88 грн., заборгованості за централізоване водопостачання - 3 587,90 грн., заборгованість за водовідведення в розмірі 1 730,60 грн. (а.с.243-246).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. В той же час, враховуючи подання відповідачем заяви про пропуск строку позовної давності, зважаючи на те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу поважності пропуску строку позовної давності, вважав, що вимоги позивача про стягнення боргу за спожиті комунальні послуги підлягають розгляду в межах строку позовної давності, а саме: з 20 червня 2016 року по 31 грудня 2019 року включно. Отже, враховуючи обґрунтованість розміру заборгованості за спірний період, а також той факт, що відповідач ОСОБА_2 є власником вказаного житлового приміщення, а відповідач ОСОБА_1 в даній квартирі зареєстрований, дійшов висновку про необхідність солідарного стягнення з відповідачів на користь Першотравенського МЖКП борг за спожиті комунальні послуги в розмірі 15 446,06 грн., а в задоволенні решти позовних вимог відмовити в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час розгляду справи судом).

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час розгляду справи судом, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час розгляду справи судом, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Частинами першою, другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час розгляду справи судом, статті 67 ЖК України передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30 березня 2010 року були власниками вищевказаної квартири на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частка кожного з них, 19 квітня 2019 року на підставі договору дарування ОСОБА_2 стала єдиним повноправним власником спірної квартири.

Крім того, згідно наявних в матеріалах справи доказах вбачається, що відповідачі були зареєстровані та проживали в квартирі АДРЕСА_2 , за якою позивачем Першотравенським МЖКП надавалися житлово-комунальні послуги, тобто між сторонами склалися фактичні договірні відносини зі споживання житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність у нього обов`язку сплачувати за житлово-комунальні послуги з підстав тривалого непроживання у квартирі, зважаючи на те, що відсутність власника майна за місцем свого проживання не звільняє останнього від обов`язку по її утриманню.

Крім того, з моменту відчуження своєї частки у спірній квартирі, відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , а тому підстави для звільнення останнього від обов`язку зі сплати комунальних послуг в колегії суддів відсутні.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що сам по собі факт споживання комунальних послуг та наявність обов`язку утримувати належне на праві власності нерухоме майно, без надання належного розрахунку розміру заборгованості за фактично спожиті комунальні послуги, за наявності у сторін спору з приводу порядку їх нарахування та розміру не може бути безумовною підставою для примусового стягнення такої заборгованості.

Так, звертаючись до суду із дійсним позовом, який неодноразово уточнювався позивачем, останній просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги, а саме: заборгованість за опалення та централізоване водопостачання та водовідведення.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, та які були чинні станом на момент (далі Правила № 630).

У цих Правилах визначено, що централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення;

централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання;

централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання;

опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Порядок обліку та оплати послуг також регламентований у Правилах №630.

Так, згідно пункту 10 Правил встановлено, що оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Пунктом 11 Правил №630 встановлено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках:

у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу);

у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення;

у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Згідно пункту 17 Правил встановлено, що послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

Пунктом 12 вищевказаних Правил встановлено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках:

у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу);

у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення;

у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

При цьому, пунктом 21 Правил №630 встановлено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання:

з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства;

з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв.метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Таким чином, згідно аналізу вищевказаних норм законодавства вбачається, що калькуляція розміру платежу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а також опалення здійснюється за показання квартирного засобу обліку або будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, чи за їх відсутності - нормативами (нормами).

Так, звертаючись до суду із вимогою про стягнення заборгованості за централізоване водопостачання та водовідведення, позивач, здійснюючи розрахунок наявної у відповідачів заборгованості, виходив саме з встановлених норм споживання води на місяць, а саме 4,5 м3, що у свою чергу свідчить про відсутність квартирного або будинкового засобу обліку води у багатоквартирному будинку АДРЕСА_5 . Доказів зворотного не надано.

При цьому, надаючи відповідний розрахунок до суду першої інстанції, позивач не зазначив обґрунтування підстав з яких він виходив визначаючи нормативний розмір споживання води саме 4,5 м3 на місяць.

В той час, як відповідач ОСОБА_1 проти відповідного розрахунку позивача заперечував, зазначаючи, що останній невірно визначив нормативну одиницю витрат води та стоків на одного мешканця квартири, надаючи на підтвердження власних доводів рішення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області «Про затвердження норм витрат води та стоків для населення, організацій та підприємств міста Першотравенськ» від 20 грудня 2006 року №422 та додаток до нього, яким встановлено нормативні розміри води для населення в залежності від об`єктів витрат води.

Апелянт, звертаючись до суду із дійсною скаргою, зазначав, що спірна квартира не містить ванної, а будинок не забезпечений газопостачанням, а тому встановлення витрат води в розмірі 4,5 м3 на місяць є безпідставним. А відповідні розрахунки заборгованості мали бути розраховані, виходячи з норм встановлених для жилих будинків з водопроводом та каналізацією без ванн, тобто в розмірі 95 л/добу на 1 мешканця, що є знано меншим за встановлений тариф позивачем.

Позивач Першотравенське міське ЖКП про відповідні заперечення з боку відповідача був повідомлений, в той же час ні суду першої інстанції під час розгляду справи по суті, ні під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не надав відомостей про наявність ванної у квартирі відповідачів та газифікації будинку, а також не навів мотивів з яких останній виходив визначаючи відповідний норматив та розмір заборгованості, арифметичні дані та алгоритм нарахування платежу, які б могла перевірити колегія суддів апеляційного суду в матеріалах справи відсутні.

В той час як наявний в матеріалах справи технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 підтверджує факт наявності за планом саме душу, а не ванної. Докази переобладнання санвузлу в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості перевірити правильність нарахування розміру заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, а тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають як недоведені.

При цьому, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позову і в частині стягнення заборгованості за опалення, враховуючи, що надані в матеріали справи розрахунки заборгованості з опалення є лише відображення вже сукупного розміру розрахованих сум платежів за місяць та не містять чіткої калькуляції та складових розрахунку кожного з платежів окремо.

Більш того, надаючи розрахунок заборгованості (а.с.125-132) позивач зазначав, що відповідна заборгованість розраховується згідно показів загального лічильника, в той же час, в матеріалах справи відсутні документи, з яких можливо встановити дійсний розмір знятих показань будинкового приладу обліку за період з 01 липня 2014 року по 01 січня 2020 року, які знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів згідно пункту 14 Правил №630.

Колегія суддів зауважує, що законодавець чітко встановив певну процедуру зняття показань будинкових засобів обліку, оскільки остання забезпечує прозорість нарахування розмірів платежів для споживачів послуг та попереджає будь-які спори з боку користувачів послугами.

А тому, наявність відповідних документів є вирішальною, зважаючи на наявність у сторін спору з приводу порядку та розміру нарахування заборгованості з опалення, в той же час, документи, що підтверджують розмір знятих щомісячних показань в матеріалах справи відсутні.

У зв`язку з вищенаведеним колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову і в частині вимог про стягнення заборгованості за опалення.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, з урахуванням доводів апеляційної скарги, доходить висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та відсутність підстав для задоволення позову з підстав його недоведеності.

Окремо, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, в той же час, колегія суддів вважає, що відповідний висновок суду першої інстанції є також безпідставним, враховуючи, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи та є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, підстави для застосування до частини спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності також відсутні.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню з позивача Першотравенського міського ЖКП витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 1 714 грн.

В той же час, вимога апелянта про повернення коштів, внесених на депозитний рахунок суду задоволена бути не може, з огляду на те, що хоча питання присудження компенсації на підставі ст.365 ЦК України, визначення її розміру належить до компетенції суду, який в межах справи має вирішувати питання щодо сум, внесених на депозитний рахунок суду, зокрема й питання повернення таких коштів у випадку, коли підстава їх перебування на рахунку відпала, разом з тим, з урахуванням визначених ст.374 ЦПК України повноважень суду апеляційної інстанції щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, питання щодо повернення грошових коштів, внесених на депозитний рахунок суду першої інстанції не входить до компетенції апеляційного суду.

При цьому, будь-які права апелянта порушені відповідною відмовою не будуть, зважаючи на те, що останній не позбавлений права звернутися із відповідною заявою про повернення внесених на депозитний рахунок коштів до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою заяву результатом розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Першотравенського міського житлово-комунального підприємства до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою та стягнення боргу за спожиті комунальні послуги відмовити.

Стягнути з Першотравенського міського житлово-комунального підприємства на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 714 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 травня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.