У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

17 січня 2022 року м. Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» у особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просить визнати незаконним та скасувати наказ № 975/к/тр від 07.12.2021 року про відсторонення його від роботи, зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.12.2021 року по день ухвалення рішення суду.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України та підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.46 ЦПК України, здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Таким чином, стороною по справі у цивільному процесі можуть виступати фізичні особи та підприємства, установи та організації, які мають статус юридичної особи.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Разом з тим, підлягає уточненню хто саме є відповідачем у справі, оскільки позивачем в якості відповідача у справі зазначено Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» у особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат», тобто юридичну особу в особі її відокремленого підрозділу, що не відповідає вищевказаним вимогам. Крім того, позовна заява взагалі не містить відомостей про місцезнаходження відповідача (юридичної особи), що не відповідає вимогам п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Також позовна заява не відповідає вимогам п.п. 3,9 ч.3 ст.175 ЦПК України, оскільки не містить зазначення ціни позову та попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Крім того, підлягає уточненню зазначення позивачем про наявність у нього усіх оригіналів наданих ним документів, оскільки, як вбачається з долучених до позову документів, зокрема, витяг з наказу, лист ознайомлення з наказом та можливо інші долучені ним документи, видано останньому в копіях.

Також, відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Однак, звертаючись до суду з цим позовом, позивачем не надано суду документів, що підтверджують сплату ним судового збору у встановлених порядку і розмірі або документів, які свідчать про його звільнення від сплати судового збору відповідно до вимог ч.4 ст.175 ЦПК України.

Так, у позовній заяві позивач посилається, як на підставу звільнення його від сплати судового збору, на положення п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», яким передбачено звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до Постанови Верховного Суду в справі №728/2955/18 від 10.01.2019 року, починаючи з 1 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з тим, за змістом позовної заяви та наведених позивачем обґрунтувань, ним оспорюється наказ про відсторонення від роботи, тобто позивач з роботи не звільнений та не підлягає поновленню, а лише відсторонений від неї.

Крім того, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), в ухвалі Верховного суду від 22.07.2019 року у справі № 488/769/17 (провадження № 61-12866ск19)

Разом з тим, заробітна плата, яку просить стягнути позивач, за своєю суттю є середнім заробітком за час вимушеного прогулу, тому на ці вимоги пільги по сплаті судового збору, передбачені п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не поширюються.

Таким чином, оскільки предметом цього позову є оскарження наказу про відсторонення позивача від роботи, яке по своїй суті є призупиненням виконання ним своїх трудових обов`язків, а не звільненням із займаної посади/роботи/професії, що мало б наслідком вирішення питання про поновлення на роботі такого працівника, а стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу не є тотожним стягненню заробітної плати, то доводи позивача про наявність у нього пільг по сплаті судового збору при зверненні до суду, суд не приймає, а при відсутності у позивача інших пільг по сплаті судового збору, позивач має сплатити судовий збір на загальних підставах.

Згідно з ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022 р. встановлений у розмірі 2481,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За положенням ч.1 ст.3, ч.2 ст.4 цього Закону судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Ставка судового збору за позовну вимогу немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у грошовому еквіваленті становить 992,40 грн.

Також п.1 ч.2 ст.4 цього Закону визначено, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру до сплати підлягає судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Для визначення розміру судового збору, який підлягає сплаті у цій частині заявлених вимог, позивачу слід визначити розмір заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.3 ст.6 цього Закону, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Разом з тим, в позовній заяві об`єднано дві вимоги майнового та немайнового характеру, які підлягають оплаті судовим збором кожна окремо, однак позивачем в порушення вимог ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави його звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Таким чином, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу час для усунення її недоліків в ході якого позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, вказані в даній ухвалі, зокрема, визначити ціну позову щодо майнових вимог про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та сплатити судовий збір за обидві позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.174-175, 177, 185, 186, 258-260, 353 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» у особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків заяви в розмірі 10 (десяти) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що якщо вимоги ухвали суду будуть виконані у встановлений судом строк, позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена та підписана суддею 17.01.2022 року.

Суддя: підпис А.А. Борцова