Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2022 Справа №607/16411/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Безручко Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Панкова К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» про захист прав споживача шляхом застосування наслідків частково нікчемного правочину , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» у якому просить стягнути з відповідача на її користь 23 942,03 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 23.08.2018 року між нею та ТОВ «ФК «Гелексі» було укладено договір позики №23407 на суму 3 000, 00 грн. на споживчі потреби із сплатою 0,01% в день від поточного залишку позики, комісії 1,9% в день від початкового розміру позики, на строк до 21.09.2018 року. Пунктом 3.1.3. договору позики передбачено, що у разі порушення строку повернення позики, встановленого пп.1.1.5. договору, Позикодавець має право нарахувати Позичальникові підвищену комісійну винагороду за користування позикою за кожен день прострочення зобов`язання відповідно до пп. 5.3. Договору. Згідно п. 5.3. Договору позики, у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення. Однак, позивач вважає, що ТОВ «ФК «Гелексі», зважаючи на необізнаність споживача фінансових послуг, включив до договору позики положення щодо встановлення поряд із процентами за користування сумою позики таку плату, як комісія, що суперечить закону та є несправедливим. ОСОБА_2 , як слабша сторона правовідносин, на момент укладення договору позики не могла оцінити несправедливий характер запропонованих фінансовою компанією умов договору. Зазначає, що зміст пунктів 1.1.2.2. та 5.3. договору, щодо встановлення комісії, як плати за користування позикою, суперечить ст. 1048 ЦК України та вимогам ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Позикодавець окрім процентів (за власним волевиявленням, як сторона, яка формує договір) утримує від позичальника ще й комісію, як плату за користування позикою. Позивач вважає, що несправедливими є положення договору позики (отриманої на споживчі цілі) щодо встановлення плати у вигляді комісії одночасно із сплатою позичальником процентів за користування сумою позики. Позивач вважає, що пункти 1.1.2.2. та 5.3. договору позики не відповідають вимогам чинного законодавства та є нікчемними. Оскільки, позивачем 22.09.2018 року на основі нікчемних пунктів договору позики на користь ТОВ «ФК «Гелексі» було сплачено 1 743,00 грн. в рахунок сплати комісії та 1,72 грн. в рахунок сплати пені за комісією, тому відповідач отримав від ОСОБА_2 без правових підстав кошти в сумі 1 744,72 грн.

Крім того, 22.09.2018 року, на аналогічних умовах, між сторонами було укладено договір позики №28717 на суму 3 000 грн., із строком повернення 21.10.2018 року, відтак згідно умов п.п. 1.1.2.2. та 5.3. даного договору, які позивач вважає нікчемними, відповідач безпідставно отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 540,00 грн. Крім цього, 04.10.2018 року, між сторонами було укладено договір позики №30647 на суму 5 000 грн. із строком повернення 31.10.2018 року. На підставі нікчемних пунктів 1.1.2.2. та 5.3. даного договору, відповідач безпідставно отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 16 739, 64 грн. Також, 07.05.2019 року, між сторонами було укладено договір позики №74189 на суму 3 000 грн., із строком повернення 04.06.2019 року. Відповідач на підставі укладених його пунктів 1.1.2.2 та 5.3, які позивач вважає нікчемними, отримав від ОСОБА_2 без достатніх правових підстав кошти в сумі 1 928,43 грн. Крім цього, 10.06.2019 року, між сторонами було укладено договір позики №81719 на суму 3 000 грн., із строком повернення 08.07.2019 року. Згідно укладених пунктів 1.1.2.2. та 5.3 даного договору, які позивач вважає нікчемними,відповідач отримав від ОСОБА_2 без достатніх правових підстав кошти в сумі 228,00 грн. Також, 01.07.2019 року, між сторонами було укладено договір позики №86478 на суму 3 000 грн., із строком повернення 29.07.2019 року. Згідно пунктів 1.1.2.2 та 5.3 договору,які позивач вважає нікчемними, відповідач безпідставно отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 2 761,24 грн. Враховуючи наведене, позивач вважає, що зважаючи на нікчемність п.п. 1.1.2.2. та 5.3. вищевказаних договорів, із ТОВ «ФК «Гелексі» в користь позивача слід стягнути безпідставно отримані кошти на загальну суму 23 942, 03 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» подав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнало. Зазначило, що відповідач є фінансовою установою та здійснює діяльність на ринку фінансових послуг за основним видом діяльності «надання інших фінансових послуг». З цією метою відповідачем організований сервіс з надання онлайн-позик, який забезпечує надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики. Отримання грошових коштів у позику через онлайн сервіс ТОВ «ФК «Гелексі» (https://cashinsky.ua) з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем здійснюється шляхом вчинення клієнтами-позичальниками поетапних дій з реєстрації особистого кабінету, власної ідентифікації та верифікації банківської картки, вибору розміру та строку користування позикою, підтвердження заявки на отримання позики та вчинення правочину. Під час укладення договору в електронному вигляді, в розділі «підтвердити видачу кредиту» шляхом пропонування клієнту на ознайомлення електронного договору зі всіма істотними умовами позики і графіком платежів робиться пропозиція укласти електронний договір (оферта), яка містить істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору та виражає намір ТОВ «ФК «Гелексі», яке її зробило, вважати себе зобов`язаною надати грошові кошти у позику на вказаний термін, сумі та умовах, у разі її прийняття. З огляду на особливості вчинення електронних правочинів з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, з метою уникнення помилок та забезпечення одержання реальної згоди клієнта на отримання позики на визначених умовах, надання клієнтом - позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції ТОВ «ФК «Гелексі» укласти електронний договір позики (оферти) здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення відповідно до абз. 4 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, зміст яких чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, роз`яснення логічно пов`язані з нею, а саме: проставляння клієнтом чек-боксу «з умовами договору позики згоден»; підтвердження даних банківської картки; натискання кнопки «Підтвердити заявку»; введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу. Позивач є клієнтом сервісу з надання онлайн позик ТОВ «ФК «Гелексі», послугами якого з видачі грошових коштів користувалася неодноразово. Упродовж 2018-2019 років між позивачем та відповідачем з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено сім електронних договорів позики: №23407 від 23.08.2018 року, №28717 від 22.09.2018 року, №30647 від 04.10.2018 року, №74189 від 07.05.2019 року, №81719 від 10.06.2019 року, №86478 від 01.07.2019 року, №96953 від 16.08.2019 року, домовленість за якими спрямована на встановлення прав та обов`язків у сфері правовідносин позики та оформлена в електронній формі, у зв`язку з чим укладені між позивачем і відповідачем договори позики є електронними договорами в розумінні п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», які відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України вважаються укладеними у письмові формі. Обставини укладення між позивачем та відповідачем договорів позики та отримання від ТОВ «ФК «Гелексі» грошових коштів у позику, визнаються позивачем. Зазначають, що суперечність змісту договору положенням цивільного кодексу України, в тому числі статті 1048 ЦК України, іншим актам цивільного законодавства не призводить до нікчемності правочину або його частин, оскільки в жодній нормі законодавства прямо не зазначено про це. Суперечність договорів позики або їх частин положенням ст. 1048 ЦК України, може бути підставою для визнання правочинів або їх частин недійсними в судовому порядку, відповідно до ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦК України. В той же час, ТОВ «ФК «Гелексі» наголошує, що спірні договори позики не суперечить положенням ст. 1048 ЦК України, а доводи позовної заяви вважають безпідставними. Позивач не зазначає, де у наведеній нормі міститься заборона щодо можливості врегулювання сторонами договору позики своїх відносин, які не врегульовані законодавством, на власний розсуд в частині встановлення поряд з процентами комісійної винагороди (комісії), як плати за користування позикою. Закріплене у п. 5.3. спірних договорів позики підвищення розміру комісійної винагороди (як плати за користування позикою згідно з пп. 1.1.2 Договорів позики) до 3,0%, що відбувається внаслідок користування позикою понад встановлені договорами позики строки, не суперечить ЦК України або іншим актам цивільного законодавства, оскільки в законодавстві відсутня заборона щодо такого підвищення або будь-якого іншого збільшення розміру плати за користування позикою/кредитом, в тому числі у разі продовження користування позиковими коштами понад встановлені договором позики строки (терміни). Норми ЦК України підтверджують можливість самостійного визначення сторонами порядку сплати та розміру плати залежно від низки факторів, серед яких зокрема, строк користування позикою/кредитом. Тому, умови про конкретний розмір плати за користування позикою/кредитом (комісійної винагороди), визначений залежно від конкретного строку користування позикою/кредитом, і умови про збільшений розмір плати (комісійної винагороди), що застосовується за користування позикою/кредитом понад строки (терміни) повернення позики/кредиту, повністю відповідають положенням закону і не суперечать актам чинного в Україні законодавства. Вважають, що встановлення в договорі позики/кредиту поряд з процентами плати за користування позикою/кредитом у вигляді комісійної винагороди (комісії) не призводить до нікчемності правочину або його окремих частин, оскільки недійсність такого правочину/його частин не встановлена законом, як вимагається ч.3 ст. 215 ЦК України, та не суперечить положенням ст. 1048 ЦК України. В результаті вчинення позивачем поетапних дій згідно з алгоритмом отримання позики, в тому числі щодо попереднього ознайомлення зі всіма істотними умовами позики, графіками платежів, між відповідачем та позивачем укладено спірні договори позики із графіками платежів, якими визначені умови, в тому числі щодо розміру процентів та комісії за користування позикою у їх відсотковому (на день) та конкретному грошовому (за встановлений період користування) виразі. Позивач неодноразово отримувала від відповідача грошові суми за спірними договорами позики, які містять аналогічні умови, в тому числі про сплату процентів і комісійної винагороди. Грошові зобов`язання за вказаними договорами були виконані позивачем у повному обсязі без будь-яких претензій стосовно несправедливості, незрозумілості, двозначності умов п.п. 1.1.2.2., 5.3. договору. Згода позивача з умовами надання позик на погоджених умовах та встановлення з відповідачем правових відносин підтверджена тією обставиною, що після отримання від ТОВ «ФК «Гелексі» сум позик за спірними договорами позик, позивачем не здійснено зворотного переказу коштів відповідачу, як помилково одержаних. Тому, укладення спірних договорів позик на визначених у них умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі позивача. Також вважають безпідставним посилання позивача на норми Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування» в обґрунтування позовних вимог, оскільки вони не регулюють правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем на підставі договорів позики. Просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Купенко М.С. подав суду відповідь на відзив, у якому вказує на те, що відповідач у поданому ним відзиві пояснив механізм укладення договору позики та ознайомлення клієнта із умовами надання позики. Однак вважає, що він не надав пояснень на основі яких норм права комісія (яка усталено є платою за послуги) стала платою за користування позикою поряд із процентами. Так, відповідач зазначає, що позовна заява подана ОСОБА_2 з метою уникнення виконання зобов`язань за договорами, проте, одночасно кредитор зазначає, що позивач виконав зобов`язання за 6 договорами у повному обсязі. Зазначене, свідчить про непослідовність відповідача при формуванні власної правової позиції. Відповідач зазначає, що при формуванні ним договору не порушено прав споживача, оскільки встановлення в договорі позики поряд із процентами плати за користування позики у вигляді комісії не суперечить положенням ст. 1048 ЦК України та принципу свободи договору. Проте, вважає, що відповідач не розуміє правової природи процентів як єдиного виду платежу за користування позикою. Вважає, що відповідач формував умови договору на власний розсуд, розраховуючи на необізнаність споживачів про неможливості утримання комісії як виду оплати за користування чужими грошовими коштами. Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Однак, утримання оплати із споживача у вигляді комісії повинно здійснюватись виключно за надані послуги. У спірних правовідносинах відповідачем надавалась ОСОБА_2 послуга лише один раз - при видачі позики, надалі ТОВ «ФК «Гелексі» не вчинив жодних дій на користь клієнта, отримуючи плату у вигляді процентів за користування сумою позики. Обмеження прав ОСОБА_2 як споживача фінансових послуг, полягає у встановленні порядку обчислення процентної ставки у вигляді комісії за послуги, які не було надано клієнту. Твердження відповідача про те, що комісія є платою за користування чужими грошовими коштами, справляння якої передбачено законодавством у сфері відносин позики і кредиту є черговим підтвердженням помилкового ототожнення відповідачем процентів за користування позикою та комісії за послуги. Однак, разом із відзивом ТОВ «ФК «Гелексі» не надано суду доказів надання клієнту послуг після видачі суми позики. У даному випадку, набуття відповідачем грошових коштів ОСОБА_2 , як оплати комісії, порушує право позивача на мирне володіння належним йому майном, коштами в сумі 23 942,03 гривень, що суперечить положенням ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; згідно яких кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Умови пунктів 1.1.2.2. та 5.3. Договору, за якими комісія є платою за користування позикою суперечать ст. 1048 ЦК України, що свідчить про нікчемність зазначених пунктів в силу ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Купенко М.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позові та відповіді на відзив.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» в судовому засіданні позовних вимог не визнав та проти їх задоволення заперечив з підстав , викладених у відзиві на позов.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив

23 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (Позикодавець) та ОСОБА_2 укладено договір позики №23407, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк, визначений договором позики. Підпунктом 1.1.1. Договору позики визначена сума позики - 3 000,00 гри.

Підпунктом 1.1.2. Договору позики сторонами погоджена плата за користування позикою у вигляді:

-процентів (процентної ставки) в розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики (пп. 1.1.2.1 Договору позики), які є незмінними протягом усього строку договору;

-комісії (комісійної винагороди) в розмірі 1,9% вдень від початкового розміру позики (пп. 1.1.2.2 Договору позики).

Підпунктами 1.1.3., 1.1.4. Договору позики обумовлене нарахування процентів та комісії за фактичну кількість календарних днів користування позикою.

Строк повернення позики (термін платежу) та виконання всіх встановлених договором зобов`язань (щодо сплати процентів і комісії за користування позикою) встановлений п.п. 1.1.5., 3.4.1., 4.1. договору позики - не пізніше 21.09.2018.

За змістом п. 4.2. Договору позики сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійної винагороди за користування позикою здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору позики.

Графіком платежів до Договору позики сторони погодили у грошовому виразі всі суми, що є заборгованістю Позичальника за Договором позики у разі повернення ним позики у встановлений договором термін (21.09.2018), а саме: сума позики - 3 000,00 грн.; проценти за користування позикою 8,70 грн.; комісійна винагорода за користування позикою 1 653,00 грн.;

Пунктами 3.1.3., 5.3. Договору позики сторони обумовили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення.

Сума позики перерахована на банківський рахунок, зазначений в анкеті позичальника, згідно з електронною квитанцією №103200628 від 23.08.2018 року.

Крім цього, 22 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (Позикодавець) та ОСОБА_2 укладено договір позики №28717, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк, визначений Договором позики. Підпунктом 1.1.1. Договору позики визначена сума позики - 3 000,00 гри.

Підпунктом 1.1.2. Договору позики сторонами погоджена плата за користування позикою у вигляді:

-процентів (процентної ставки) в розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики (пп. 1.1.2.1 Договору позики), які є незмінними протягом усього строку договору;

-комісії (комісійної винагороди) в розмірі 1,5% вдень від початкового розміру позики (пп. 1.1.2.2 Договору позики).

Підпунктами 1.1.3., 1.1.4. Договору позики обумовлене нарахування процентів та комісії за фактичну кількість календарних днів користування позикою.

Строк повернення позики (термін платежу) та виконання всіх встановлених Договором зобов`язань (щодо сплати процентів і комісії за користування позикою) встановлений п.п. 1.1.5., 3.4.1., 4.1. Договору позики - не пізніше 12.10.2018.

За змістом п. 4.2. Договору позики сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійної винагороди за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору позики.

Графіком платежів до Договору позики сторони погодили у грошовому виразі всі суми, що є заборгованістю Позичальника за Договором позики у разі повернення ним позики у встановлений договором термін (12.10.2018), а саме: сума позики - 3 000,00 грн.; проценти за користування позикою 6,00 грн.; комісійна винагорода за користування позикою 900,00 грн.;

Пунктами 3.1.3., 5.3. Договору позики сторони обумовили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення.

Сума позики перерахована на банківський рахунок, зазначений в анкеті позичальника, згідно з електронною квитанцією №107103882 від 22.09.2018 року.

Також, 04 жовтня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (Позикодавець) та ОСОБА_2 укладено договір позики №28717, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк, визначений Договором позики.

Підпунктом 1.1.1. Договору позики визначена сума позики - 5 000,00 гри.

Підпунктом 1.1.2. Договору позики сторонами погоджена плата за користування позикою у вигляді: процентів (процентної ставки) в розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики (пп. 1.1.2.1 Договору позики), які є незмінними протягом усього строку договору; комісії (комісійної винагороди) в розмірі 1,5% вдень від початкового розміру позики (пп. 1.1.2.2 Договору позики).

Підпунктами 1.1.3., 1.1.4. Договору позики обумовлене нарахування процентів та комісії за фактичну кількість календарних днів користування позикою.

Строк повернення позики (термін платежу) та виконання всіх встановлених Договором зобов`язань (щодо сплати процентів і комісії за користування позикою) встановлений п.п. 1.1.5., 3.4.1., 4.1. Договору позики - не пізніше 01.11.2018.

За змістом п. 4.2. Договору позики сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійної винагороди за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору позики.

Графіком платежів до Договору позики сторони погодили у грошовому виразі всі суми, що є заборгованістю Позичальника за Договором позики у разі повернення ним позики у встановлений договором термін (01.11.2018), а саме: сума позики - 5 000,00 грн.; проценти за користування позикою 14,00 грн.; комісійна винагорода за користування позикою 2 100,00 грн.;

Пунктами 3.1.3., 5.3. Договору позики сторони обумовили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення.

Сума позики перерахована на банківський рахунок, зазначений в анкеті позичальника, згідно з електронною квитанцією №108748201 від 04.10.2018 року.

Також, 01.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» та ОСОБА_2 укладено додаткову угода №1 до Договору позики №30647 від 04.10.2018 року, якою строк повернення позики встановлений до 29.11.2018 року та викладено Графік платежів у новій редакції, якою сторони погодили у грошовому виразі всі суми, що є заборгованістю Позичальника за Договором позики у разі повернення ним позики у встановлений додатковою угодою термін (29.11.2018 р.), а саме: сума позики 5 000, грн..; проценти за користування позикою 14,00 грн.; комісійна винагорода за користування позикою 2 100,00 грн.;

Крім цього, 07 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (Позикодавець) та ОСОБА_2 укладено договір позики №74189, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк, визначений Договором позики. Підпунктом 1.1.1. Договору позики визначена сума позики - 3 000,00 гри.

Підпунктом 1.1.2. Договору позики сторонами погоджена плата за користування позикою у вигляді: процентів (процентної ставки) в розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики (пп. 1.1.2.1 Договору позики), які є незмінними протягом усього строку договору; комісії (комісійної винагороди) в розмірі 1,9% вдень від початкового розміру позики (пп. 1.1.2.2 Договору позики).

Підпунктами 1.1.3., 1.1.4. Договору позики обумовлене нарахування процентів та комісії за фактичну кількість календарних днів користування позикою.

Строк повернення позики (термін платежу) та виконання всіх встановлених договором зобов`язань (щодо сплати процентів і комісії за користування позикою) встановлений п.п. 1.1.5., 3.4.1., 4.1. Договору позики - не пізніше 05.06.2019.

За змістом п. 4.2. Договору позики сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійної винагороди за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору позики.

Графіком платежів до Договору позики сторони погодили у грошовому виразі всі суми, що є заборгованістю Позичальника за Договором позики у разі повернення ним позики у встановлений договором термін (05.06.2019), а саме: сума позики - 3 000,00 грн.; проценти за користування позикою 8,70 грн.; комісійна винагорода за користування позикою 1 653,00 грн.;

Пунктами 3.1.3., 5.3. Договору позики сторони обумовили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення.

Сума позики перерахована на банківський рахунок, зазначений в анкеті позичальника, згідно з електронною квитанцією №144902097 від 07.05.2019 року.

Також, 10 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (Позикодавець) та ОСОБА_2 укладено договір позики №81719, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк, визначений Договором позики. Підпунктом 1.1.1. Договору позики визначена сума позики - 3 000,00 гри.

Підпунктом 1.1.2. Договору позики сторонами погоджена плата за користування позикою у вигляді: процентів (процентної ставки) в розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики (пп. 1.1.2.1 Договору позики), які є незмінними протягом усього строку договору; комісії (комісійної винагороди) в розмірі 1,9% вдень від початкового розміру позики (пп. 1.1.2.2 Договору позики).

Підпунктами 1.1.3., 1.1.4. Договору позики обумовлене нарахування процентів та комісії за фактичну кількість календарних днів користування позикою.

Строк повернення позики (термін платежу) та виконання всіх встановлених Договором зобов`язань (щодо сплати процентів і комісії за користування позикою) встановлений п.п. 1.1.5., 3.4.1., 4.1. Договору позики - не пізніше 30.06.2019.

За змістом п. 4.2. Договору позики сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійної винагороди за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору позики.

Графіком платежів до Договору позики сторони погодили у грошовому виразі всі суми, що є заборгованістю Позичальника за Договором позики у разі повернення ним позики у встановлений договором термін (30.06.2019), а саме: сума позики - 3 000,00 грн.; проценти за користування позикою 6,00 грн.; комісійна винагорода за користування позикою 1 140,00 грн.;

Пунктами 3.1.3., 5.3. Договору позики сторони обумовили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення.

Сума позики перерахована на банківський рахунок, зазначений в анкеті позичальника, згідно з електронною квитанцією №150221471 від 10.06.2019 року.

Також, 01 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (Позикодавець) та ОСОБА_2 укладено договір позики №86478, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк, визначений Договором позики. Підпунктом 1.1.1. Договору позики визначена сума позики - 3 000,00 гри.

Підпунктом 1.1.2. Договору позики сторонами погоджена плата за користування позикою у вигляді: процентів (процентної ставки) в розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики (пп. 1.1.2.1 Договору позики), які є незмінними протягом усього строку договору; комісії (комісійної винагороди) в розмірі 1,59% вдень від початкового розміру позики (пп. 1.1.2.2 Договору позики).

Підпунктами 1.1.3., 1.1.4. Договору позики обумовлене нарахування процентів та комісії за фактичну кількість календарних днів користування позикою.

Строк повернення позики (термін платежу) та виконання всіх встановлених Договором зобов`язань (щодо сплати процентів і комісії за користування позикою) встановлений п.п. 1.1.5., 3.4.1., 4.1. Договору позики - не пізніше 30.07.2019.

За змістом п. 4.2. Договору позики сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійної винагороди за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору позики.

Графіком платежів до Договору позики сторони погодили у грошовому виразі всі суми, що є заборгованістю Позичальника за Договором позики у разі повернення ним позики у встановлений договором термін (30.07.2019), а саме: сума позики - 3 000,00 грн.; проценти за користування позикою 8,70 грн.; комісійна винагорода за користування позикою 1 383,00 грн.;

Пунктами 3.1.3., 5.3. Договору позики сторони обумовили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення.

Сума позики перерахована на банківський рахунок, зазначений в анкеті позичальника, згідно з електронною квитанцією №153654171 від 01.07.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6, ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 2, 3, ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 536 ЦК України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч.ч. 1,2 ст. 1054, ч.ч. 1,2, ст. 1056 ЦК України за договором позики (кредитним договором) позикодавець (кредитодавець) має право на одержання від позичальника процентів суми позики (кредиту), причому тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом (позикою), розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, презумпція свободи договору та диспозитивність законодавчої регламентації відносин позики і кредитування надають сторонам договору позики (кредитного договору) право самостійно визначати будь які умови договору, в тому числі розмір і порядок плати за користування позикою, за однією лише умови - щоб домовленість сторін не суперечила законодавству.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, нікчемним є правочин, про недійсність якого прямо зазначено у законі.

Позивач зауважує, що оскільки за змістом договорів позики, поряд з процентами, платою за користування позикою є й комісійна винагорода, тому такі умови укладений спірних договорів позики суперечать ст. 1048 ЦК України.

Проте, стаття 1048 ЦК України не встановлює заборони визначати спосіб оплати за користування позикою. Сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі їх відносини лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства, заборона випливає зі змісту акта законодавства, або така домовленість суперечить суті відносин сторін. На підставі принципу свободи договору вони вправі самостійно визначати умови договору, зокрема плату за користування коштами не лише у відсотках, але й у твердій грошовій сумі.

Суд вважає, що визначене сторонами у п.п. 3.1.3, 5.3 спірних договорів позики підвищення розміру комісійної винагороди до 3,0 %, що відбувається внаслідок користування позикою понад встановленні договором позики строки, не суперечить ЦК України або іншим актам цивільного законодавства, оскільки в законодавстві відсутня заборона щодо такого підвищення або будь-якого іншого збільшення розміру плати за користування позикою, в тому числі у разі порушення позичальником строків (термінів) повернення позики та провадження користування позиковими коштами понад встановленні договором позики строки. Відтак, не можуть вважатись нікчемними.

Норми Цивільного кодексу України підтверджують можливість самостійного визначення сторонами порядку сплати та розміру плати залежно від низки факторів, серед яких, зокрема, строк користування позикою (кредитом). Тому умови про конкретний розмір плати за користування позикою (комісійної винагороди), визначений залежно від конкретного строку користування позикою, і умови про збільшений розмір плати, що застосовується у разі порушення строків (термінів) повернення позики та перевищення встановленого договором строку користування позикою, повністю відповідають положенням закону і не суперечать актам чинного в Україні законодавства.

Умови спірний договорів позики погодженні сторонами до його укладання, викладенні в їх тексті у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображенні у графіку платежів, що є невід`ємною їх частиною.

Внаслідок відображення їх у Графіку платежів сум, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, виключається будь-яка можливість впливу помилки чи обману щодо обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.п. 9.8, 9.9 договорів позики, позивач підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими, а також те, що під час укладання договору позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. Крім цього, у пункті 9.11 спірних договорів, позичальник підтвердила, що інформація надана позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Позивач неодноразово отримувала від ТОВ «ФК «Гелексі» грошові кошти за укладеними спірними договорами позики, які містять аналогічні умови, в тому числі про сплату процентів та комісійної винагороди. Грошові зобов`язання за вказаними договорами були виконані позивачем у повному обсязі.

Суд вважає, що спірні умови зазначених договорів позики (п.п., п.п. 1.1.2.2., 5.3) не суперечать нормам чинного законодавства України та погодженні сторонами договору відповідно до ст.ст. 6, 536, 626-628, 1046, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору контрагента, оплатності користування чужими грошовими коштами, правових наслідків порушення зобов`язання.

Також, суд вважає, що спірними умовами договору позики не порушуються права позивача, виключно у захисті яких полягає завдання цивільного судочинства, яке є переважним над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Не є спірні пункти договору позики й такими, що суперечать вимогам ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Встановлення неустойки є поширення видом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, покликаним стимулювати боржника до належного (своєчасного) виконання ним свого обов`язку перед кредитором. Договір позики не містить будь-якої іншої відповідальності позивача за порушення ним грошового зобов`язання, наявність якої могла б бути розцінена як встановлення жорстких обов`язків споживача в розумінні п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача».

В свою чергу, встановлення процентів та комісії, в тому числі у підвищеному розмірі, є платою за користування чужими грошовими коштами, в тому числі понад погоджені сторонами терміни (строки), а тому не є в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» компенсацією за невиконання зобов`язань за договором.

Таким чином, суд вважає, що спірні умови договору позики не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача та не є несправедливими. Принцип рівності сторін не порушений укладанням договором позики.

Суд вважає, що спірні пункти договору позики не суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а протилежні доводи позивача вважає безпідставними.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, оцінивши та дослідивши докази, суд вважає, що спірні умови викладені у договорах позики, які позивач вважає нікчемними, не суперечить нормам чинного законодавства України та погоджені сторонами відповідно до ст.ст. 6, 536, 626-628, 1046 та 1048 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору контрагентів, оплатності користування чужими коштами, а також зважаючи на те, що оспорюваним договором позики не порушуються права позивача.

Відтак, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» про захист прав споживача шляхом застосування наслідків частково нікчемного правочину слід відмовити у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 82, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» про захист прав споживача шляхом застосування наслідків частково нікчемного правочину, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 03 травня 2022 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан