Постанова

Іменем України

12 травня 2022 року

м. Київ

справа № 569/11507/21

провадження № 61-3103св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

заінтересована особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2021 року у складі судді Левчука О. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 25 січня 2022 року у складі колегії суддів: Боймиструк С. В., Ковальчук Н. М., Хилевич С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст вимог заяви

У червні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , заінтересована особа - ОСОБА_4 , звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заяву мотивувала тим, що її колишній чоловік ОСОБА_4 неодноразово вчиняв і продовжує вчиняти фізичне, психологічне, економічне насильство відносно неї. Його поведінка є агресивною.

Зокрема, 31 січня 2021 року ОСОБА_5 по телефону при дитині погрожував «спущеними колесами» в автомобілі, приїздом до її матері і психологічною розправою з нею. Пізніше він прийшов до школи, маючи намір забрати доньку проти її волі, у зв`язку з чим вона звернулася до поліції щодо неправомірних дій колишнього чоловіка, про що зроблено запис ЄО № 5294 від 04 лютого 2021 року.

Згодом ОСОБА_5 без її згоди та попередження забрав із садка сина до себе на роботу. Коли вона прийшла забрати сина з офіса, то випадково зачепила датчик, із якого вилетіла батарейка, через що ОСОБА_5 застосував до неї фізичну силу, після чого викликав працівників поліції. Наступного дня вона прийшла до нього на роботу, бажаючи мирно вирішити конфлікт, а також купити планшет або ноутбук, оскільки в доньки мало початись дистанційне навчання. У результаті ОСОБА_5 видалив її за двері та наніс ушкодження її мізинця. За даним фактом відкрито кримінальне провадження № 0000895, яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 31 березня 2021 року.

18 квітня 2021 року ОСОБА_4 без попередження приходив додому до неї, при малолітніх дітях принижував її авторитет як матері, спілкувався зверхньо та агресивно, у зв`язку з чим на наступний день вона була змушена з донькою звернутись до психолога, який встановив діагноз тривожно-фобічний розлад у дитячому віці, а саме через сприйняття батька, як загрозу, та направив на консультацію до лікаря невролога. 22 квітня 2021 року лікар-невролог встановив діагноз «Розлад вегетативної нервової системи, дерматографічна кропив`янка».

12 травня 2021 року ОСОБА_5 здійснив напад на неї, намагаючись силоміць вирвати дитину, яка перебувала в неї на руках, і застосував до неї фізичну силу. За вказані дії відкрито кримінальне провадження за частиною першою статті 125 КК України № 0001323, яке внесено в ЄРДР 13 травня 2021 року.

25 травня 2021 року вночі за адресою: АДРЕСА_1 , було розбите вікно в будинку її матері ОСОБА_6 гранітним каменем з наклейкою «Розпалювач багаття».

Того ж вечора ОСОБА_5 переслідував і здійснив напад на її теперішнього чоловіка ОСОБА_7 , внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у виді зламаної ноги. Відкрито кримінальне провадження № 0001479 від 26 травня 2021 року щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

28 травня 2021 року ОСОБА_5 призначив їй та її чоловіку ОСОБА_7 зустріч за адресою: АДРЕСА_2 , під час якої погрожував, що якщо вона не відкличе позовну заяву про стягнення аліментів та поділ майна подружжя, за яким має бути стягнутий автомобіль, він оприлюднить компрометуючі відеозаписи та інші дискредитуючі честь та гідність матеріали.

02 червня 2021 року ОСОБА_5 переслідував її біля музичної школи, знімав на камеру, як вона сідає в автомобіль і починає їхати. До заяви вона додала диск із відеозаписами.

Зазначала, що насильство зі сторони чоловіка мало місце й щодо їхніх малолітніх дітей, які були свідками (очевидцями) протиправних дій відносно неї. Внаслідок спричинених кривдником насильницьких дій суттєво погіршився її стан здоров`я.

З цих міркувань просила видати обмежувальний припис у виді застосування заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_4 , поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань до 200 (двохсот) метрів до її місця проживання та їх неповнолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_3 ;

- заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань до 2 (двох) км до неї за місцем проживання її матері ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її та їх неповнолітніх дітей, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому йому, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Відмова у задоволенні заяви мотивована тим, що:

- внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення та доведеність винуватості особи у вчиненні злочину, а є підставою для початку досудового розслідування у справі та перевірки обставин, наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення. На момент розгляду заяви про видачу обмежувального припису відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення ОСОБА_4 адміністративного проступку, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення;

- безпідставними є твердження заявниці про вчинення її колишнім чоловіком домашнього насильства, зокрема, коли останній 04 лютого 2021 року хотів забрати доньку зі школи, 29 березня 2021 року забрав із дитячого садка сина до себе на роботу та 18 квітня 2021 року приходив до її житла поспілкуватись з дітьми без дозволу матері, оскільки в судовому порядку не вирішено питання про визначення місця проживання дітей з кимось із батьків та способи участі батька у вихованні дітей, які б визначали конкретний час побачень батька з дітьми;

- досліджені в судовому засіданні відеозаписи, долучені до заяви ОСОБА_1 , не підтверджують її твердження про те, що ОСОБА_4 переслідує її чи дітей. Інших доказів, які б свідчили про протилежне, а також про наявність обґрунтованих ризиків вчинення ОСОБА_4 у подальшому домашнього насильства щодо заявниці, і обґрунтованість зазначеного заходу для захисту її інтересів та інтересів неповнолітніх дітей, заходу тимчасового обмеження права ОСОБА_4 наближатись до житла заявниці і спілкуватись з дітьми протягом тривалого часу, нею не надано.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 25 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2021 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Аргументи учасників

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У лютому 2022 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтсереах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суди помилково вказали, що ними не встановлено, що заінтересована особа як кривдник систематично вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї як своєї колишньої дружини та постраждалої, і не врахували, що домашнє насильство може проявлятися в тому числі й у формі психологічного насильства, не надали будь-якої оцінки ризикам відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не оцінили наявні у матеріалах справи смс-повідомлення, які надходили на її номер телефону.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначено, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, що неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2021 року у справі № 756/3859/19, від 12 березня 2020 року у справі № 159/4550/19, судове рішення ухвалено з порушенням пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Суди встановили, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2020 року у справі № 569/8281/19 шлюб, зареєстрований 08 серпня 2010 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 Мізоцькою селищною радою Здолбунівського району Рівненської області, актовий запис № 12, розірвано.

Від шлюбу у них народились діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час розгляду справи ОСОБА_1 з дітьми проживає у квартирі АДРЕСА_3 , про що свідчить Акт про фактичне проживання осіб від 07 червня 2021 року, складений Головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Європейський», та копія договору найму (оренди) житла від 01 червня 2020 року.

Звертаючись до суду із заявою про застосування обмежувального припису, ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_4 систематично застосовує насильство щодо неї та їх дітей, у зв`язку з чим просила застосувати обмежувальний припис до нього.

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Згідно з пунктом 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що до заяви про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 приєднала електронний доказ «Диск із відеозаписами протиправних дій кривдника» (а. с. 7, 34), на якому, як вона стверджувала, містяться записи її переслідувань ОСОБА_4 та завдання їй останнім тілесних ушкоджень.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У постанові апеляційного суду повинно бути зазначено мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (стаття 382 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

- суд апеляційної інстанції, пославшись на те, що ним не встановлено, що заінтересована особа як кривдник систематично вчиняє насильство по відношенню до заявниці та їх дітей, не врахував, що домашнє насильство може проявлятися у тому числі й формі психологічного насильства, не надав будь-якої оцінки ризикам відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Апеляційний суд установив відсутність фізичного насильства, однак не дослідив, чи мало місце психологічне насильство;

- апеляційний суд не надав належної оцінки наявному у матеріалах справи диску з відеозаписами, не відобразив змісту цього відеозапису у постанові, не звернув увагу, що електронні докази є одним із доказів згідно глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України та не врахував, що у суді першої інстанції цей доказ був оглянутий і досліджувався лише 4 секунди (а. с. 47), не навів мотивів прийняття чи відхилення аргументу заявника, викладеного в апеляційній скарзі, про неналежну оцінку цього доказу.

За таких обставин, суди апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на допущення апеляційним судом порушень норм процесуального права касаційну скаргу належить задовольнити частково, а постанову суду апеляційної інстанції - скасувати з переданням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 25 січня 2022 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Рівненського апеляційного суду від 25 січня 2022 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук