Провадження № 2/225/46/2022
Єдиний унікальний номер № 225/4618/21
Дзержинський міський суд Донецької області
05 січня 2022 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,
секретаря Федорцової І.С.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, -
В липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що при розгляді в суді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, останній свою вину у скоєному злочині, а саме в заподіянні йому умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, визнав повністю. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11.03.2020 року кримінальне провадження за обвинуваченням відповідача ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. В цьому кримінальному провадженні позивач був визнаний потерпілим. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 йому була спричинена матеріальна шкода в сумі 6405 грн. 21 коп. Також протиправними діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні звичайного образу життя. Крім того, нанесення легких тілесних ушкоджень спричинило короткочасний розлад здоров`я. У зв`язку з отриманням цих ушкоджень він вимушений був звернутися до лікарні, через що відчуває моральні страждання, фізичний біль, який призвів до докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Пошкодженням здоров`я йому було заподіяно моральні страждання, на відшкодування яких він просить стягнути 6405 грн. 21 коп.
В подальшому, позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди сплатив йому 2000 грн., тому з останнього необхідно стягнути залишок суми 4405 грн. 21 коп., та 6405 грн. 21 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Позивач, його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю, наполягали на їх задоволенні, проти розгляду справи на підставі ст. 280-282 ЦПК України не заперечують.
Належно повідомлений відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений у порядку, визначеному ст. 128 ЦПК України, шляхом надіслання рекомендованого листа з повідомленням про виклик та через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Приймаючи до уваги, що позивач, його представник не заперечують проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв`язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що в провадженні Дзержинського міського суду Донецької області перебувало кримінальне провадження № 1-кп/225/105/2020 (ЄУН № 225/6423/19) за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було закрито на підставі п.7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
При цьому, цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишено судом без роз розгляду.
В той же час, в матеріалах справи є письмова розписка відповідача ОСОБА_3 , написана ним власноруч 11.03.2020 року, одразу після відмови ОСОБА_1 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (а.с. 9), відповідно до якої ОСОБА_3 зобов`язався відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в сумі 6405 грн. до 11 червня 2020 року.
Проте, вказану суму відповідач ОСОБА_3 позивачу по справі відшкодував частково, лише в сумі 2000 грн.
На час звернення до суду з цим позовом, залишок суми в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, відповідачем не сплачений.
З огляду на це, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Отже закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу обставин, що виключають кримінальне провадження або наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.
До нереабілітуючих підстав (тобто тих, які не знімають підозру, але звільняють від кримінальної відповідальності) відносяться такі, які вказані в п. п. 5-7 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Як вже було зазначено вище, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було закрито на підставі п.7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, тобто з нереабілітуючих обставин.
За змістом статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від кримінально - правової відповідальності за шкоду, завдану кримінальним провадженням, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення.
Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах.
Таким чином, враховуючи, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 було закрито з підстав, які не відносяться до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, шкода, яку потерпілий зазнав від кримінального правопорушення, відшкодовується в такому самому порядку, як і при ухваленні обвинувального вироку.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.
Отже, факт завдання відповідачем ОСОБА_3 матеріальної шкоди є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.
Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Отже, з урахуванням всіх обставин, розмір матеріальної шкоди завданої ОСОБА_1 внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 повинен складати 4405 грн., з урахуванням раніше сплачених коштів у сумі 2000 грн., який підлягає стягненню з відповідача, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, зокрема, полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд зазначає, що сукупність проаналізованих доказів дає суду підстави вважати, що внаслідок побиття і ушкодження здоров`я позивач ОСОБА_1 безспірно відчув фізичний біль. Крім цього слід враховувати загальний психічний вплив на позивача як самої події, так і її наслідків. Суд вважає, що, зважаючи на вік потерпілого та стан його здоров`я наявність такого глибокого загального психічного впливу є, безперечно, доведеною і як, фактично, загальновідома обставина не потребує доказування та додаткового з`ясування із застосуванням сфери спеціальних знань. Такі обставини свідчать про завдання йому відповідачем моральної шкоди в розумінні положень ст. 23 ЦК України та згідно до вказаної норми матеріального права та ст. 1168 ЦК України заслуговує відшкодування грішми за рахунок відповідача.
Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд знаходить можливим стягнути на користь позивача 6405 грн. 21 коп., як відшкодування моральної шкоди, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.
Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд вважає, що в цій частині вимог необхідно відмовити з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141 - 142 ЦПК України.
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Згідно з правилами пунктів 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Проте, всупереч зазначеним вимогам закону, позивач, його представник не надали суду документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат.
Із договору про надання правової допомоги від 15.07.2021 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 і адвокат Рябуха А.В. лише визначили, що сума витрат на правову допомогу складає 3000 грн. і складається із складання процесуальних документів та представництво інтересів в суді першої інстанції щодо стягнення шкоди завданої клієнту протиправними діями ОСОБА_3 .
За таких обставин, позивачем, його представником не доведено належними, допустимими та достатніми доказами судові витрати, які були понесені позивачем на правничу допомогу в сумі 3000 грн., тому суд відмовляє в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Керуючись ст.ст.12, 81, 263-265, 297-300 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Первомайськ Луганської області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію на відшкодування матеріальної шкоди у сумі 4405 (чотири тисячі чотириста п`ять) грн. та грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди у сумі 6405 (шість тисяч чотириста п`ять) грн. 21 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області шляхом подання в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Є.В. Челюбєєв