Справа № 161/3176/22
Провадження № 2/161/2090/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2022 Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Фурман Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

01.03.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою в якій просить суд скасувати арешти, накладені на все її нерухоме майно: виконавцем Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції (, 43000, Волинська обл, м. Луцьк, вул. Винниченка, 27-а) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 35184341 від 07.11.2012 p., реєстраційний номер обтяження - 13244322; виконавцем Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції (, 43000, Волинська обл, м.Луцьк, вул. Винниченка, 27-а) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47361205 від 24.04.2015 p., номер запису про обтяження - 9519147 (спеціальний розділ); виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (, 43000, Волинська обл, м.Луцьк, вул. Винниченка, 27-а) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48282066 від 02.11.2015р.,номер запису про обтяження - 12427857 (спеціальний розділ); виконавцем Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції (, 43000, Волинська обл, м.Луцьк, вул. Винниченка, 27-а) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №55834815 від 20.02.2018 p., номер запису про обтяження - 25006517 (спеціальний розділ). В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що виконавчі провадження, в межах яких накладено спірні арешти, були завершеними, проте залишилися незнятими, що обмежує її права користування та розпорядження належним ій майном.

У судовому засіданні з ініціативи суду на вирішення учасників справи ставиться питання щодо закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ (м. Львів) просив закрити провадження у справі.

Представник відповідача Першого відділу ДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (м. Львів) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, предметом розгляду цивільної справи № 161/3176/22 є зняття арештів із майна, які були накладеними державними виконавцями на підставі відповідних постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках здійснення виконавчих проваджень № 35184341, № 47361205, № 48282066 та № 55834815.

Вищевказані обставини достовірно підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна за № 299696420 від 15.02.2022 року

З наведеного також слідує, що спірні арешти накладалися державними виконавцями в межах процедури примусового виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачем в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження».

У зв`язку із цим боржник не може пред`явити такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 року в справі № 712/12136/18.

Положеннями ч. 2 ст. 19 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Таким чином, позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), має право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку визначеному розділом VII ЦПК України, а не в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим, провадження у цивільній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. ст. 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що її вимоги про зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчих проваджень з примусового виконання рішень судів, ухвалених в порядку цивільної юрисдикції підсудні суду, який видав виконавчий документ в порядку розділу VІІ ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складання ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала у повному обсязі складена 20 травня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук