Номер провадження 2/754/2555/22 Справа №754/109/22
(повне заочне рішення суду виготовлено 20 травня 2022 року)
18 травня 2022 року м. Київ, Деснянський районний суд міста Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового засідання: Гончаренко М.М., справа № 754/109/22
Товариство з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна» - відповідач
Товариство з обмеженою відповідальністю «Віванта Тревел» - третя особа
Вимоги позивача: захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди
Духовна О.В. - адвокат позивача
У судовому засіданні адвокат позивача позов підтримав і не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача і третьої особи.
Відповідач і третя особа в судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином, зокрема, поштою і електронною поштою.
Від третьої особи по електронній пошті до суду надійшли письмові пояснення з проханням задовольнити позов.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223, 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті заочно за відсутності відповідача і третьої особи.

Вислухавши адвоката позивача, дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Між позивачем і третьою особою укладено договір № 2176 на туристичне обслуговування від 13.03.2020 за умовами якого третя особа, як «Турагент» зобов`язувався забезпечити відповідно до замовлення позивача, як «Туриста» надати комплекс туристичних послуг, а саме, туристичний тур в Грецію з 15.08.2020 по 25.08.2020, а позивач зобов`язався на умовах даного договору прийняти туристичні послуги і оплатити їх у сумі, еквівалентній: 2960 євро.

На виконання умов зазначеного договору позивач здійснив оплату замовлених них туристичних послуг у сумі: 43400 грн., що підтверджується меморіальним ордером № @2PL825719 від 16.03.2020 на суму: 10000 грн., меморіальним ордером № @2PL820472 від 16.03.2020 на суму: 12000 грн., квитанцією № 0.0..1 від 12.05.2020 на суму: 4500 грн., квитанцією № 0.0..1 від 12.05.2020 на суму: 4500 грн., квитанцією № 0.0..1 від 12.05.2020 на суму: 4500 грн., квитанцією № 0.0..1 від 13.05.2020 на суму: 3900 грн., квитанцією № 0.0..1 від 13.05.2020 на суму: 4000 грн..

10000 + 12000 + 4500 +4500 + 4500 + 3900 + 4000 = 43400 грн..

Оплату туристичних послуг від позивача отримувала саме третя особа, а не відповідач.

Як вказує сторона позивача та третя особа в своїх письмових поясненнях, після отримання саме третьою особою коштів від позивача, саме третя особа перерахувала відповідачу: 42800 грн..

У позові сторона позивача зазначає, що передбачені договором № 2176 на туристичне обслуговування від 13.03.2020, туристичні послуги позивачу не були надані і кошти в сумі: 42800 грн. не повернуті.

Згідно ст. 901 ЦК України, 1. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 2. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 ЦК України, 1. Виконавець повинен надати послугу особисто. 2. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно ст. 906 ЦК України, 1. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. 2. Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем у розмірі, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором.

Згідно ст. 907 ЦК України, 1. Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, 1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-ХІІ, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: 19) продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-ХІІ, 1. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вказівок ЄСПЛ, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі Проніна проти України).

Будь-яких конкретних правових доказів, які свідчили про перебування позивача у договірних правовідносинах саме з відповідачем з приводу надання туристичних послуг та наявність саме у відповідача зобов`язань перед позивачем про надання туристичних послуг позивачу за договором № 2176 на туристичне обслуговування від 13.03.2020, сторона позивача суду не надала і судом таких доказів не здобуто.

Доводи про те, що при укладенні договору № 2176 на туристичне обслуговування від 13.03.2020 третя особа діяла від імені і під контролем та за дорученням відповідача на підставі агентського договору на реалізацію туристичного продукту № АДТА/19КІV.00780 від 18.07.2019, висновків суду не спростовують, оскільки із змісту договору № 2176 на туристичне обслуговування від 13.03.2020 вбачається, що саме третя особа є стороною цього договору, як самостійна юридична особа, а не відповідач.

Згідно ст. 237 ЦК України, 1. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. 2. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. 3. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно п. 6.8. укладеного між позивачем і третьою стороною договору № 2176 на туристичне обслуговування від 13.03.2020 за невиконання або неналежне виконання умов даного договору з вини турагента туристу повертається повна вартість сплачених останнім послуг протягом 14 днів.

У преамбулі укладеного між позивачем і третьою стороною договору № 2176 на туристичне обслуговування від 13.03.2020 зазначено, що «Турагентом» є саме третя особа, а «Туристом» є позивач і саме «Турагент» та «Турист» є сторонами цього договору.

Згідно підпункту 5.1.1. п. 5.1., укладеного між двома юридичними особами, а саме відповідачем і третьою особою, агентського договору на реалізацію туристичного продукту № АДТА/19КІV.00780 від 18.07.2019, принципал (відповідач по даній справі) несе відповідальність перед агентом (третя особа по даній справі) за виконання прийнятих на себе зобов`язань тільки за умови тільки за умови виконання агентом вимог даного договору й чинного законодавства України в області захисту прав споживачів і туристичної діяльності.

За таких обставин у задоволенні позову відмовляється за недоведеністю позовних вимог про перебування позивача з саме відповідачем у договірних правовідносинах та порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача саме відповідачем.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суду не надано доказів понесення учасниками справи судових витрат.

Понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 263-265, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 9/2, оф. 62, )

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: