Справа № 461/9070/20 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2297/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляк Р.В.

Секретар Савчук Г.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу № 461/9070/20за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,-

в с т а н о в и в :

02 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Кредитної спілки Перше кредитне товариство про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, стягнення компенсації за відрив від звичайних занять.

Позов обґрунтовує тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 1 квітня 2010 року у справі №2-1474/2010 стягнуто з КС Перше кредитне товариство на його користь 1445 грн. депозитного вкладу, 80,20 грн. інфляційних втрат за час прострочення, 20, 66 грн. - 3% річних від простроченої суми, 14, 80 грн. судових витрат, всього: 1 650, 66 грн. Рішення суду набрало законної сили. 30 листопада 2010 року видано виконавчий лист № 2-1474/10, який ним (позивачем) скеровано на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі. На даний час у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 57669494 за вказаним виконавчим листом та тривають виконавчі дії, однак боржник ухиляється від виконання рішення суду. Стверджує, що рішення суду не виконано та заборгованості не погашено. У зв`язку з цим, відповідно до п.п.4.1, 4.2 договорів про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок, за період із 1 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року нарахована пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 13 438,50 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами: № ЛВ -20/0027/08/986 від 14 липня 2008 pоку, № ЛВ -20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок: за період з 1 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року в сумі 13 438,50 грн., а також стягнути з відповідача на його користь компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 2500,00 грн.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 18 лютого 2021 року в позові відмовлено.

Додатковим рішенням Галицького районного суду від 01 квітня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 ) на користь Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» (адреса: 65020, м. Одеса, вул. Базарна, 104, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 3000 гривень 00 копійок.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що 14 липня 2008 р. у обласній філії Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» Кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» з однієї сторони і членом спілки ОСОБА_1 з іншої сторони, укладено Договір №ЛВ-20/0027/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. В порушення умов договору КС «Перше кредитне товариство»

своєчасно не повернула внесок та проценти на внесок.

Згідно ч.І ст.23 ЗУ «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на

дипозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності.

Внаслідок порушення Спілкою умов Договору, у січні 2010 р. апелянт звернувся до суду з позовом до Спілки про повернення внеску члена кредитної спілки, процентів на внесок згідно умов договору№ЛВ-20/0027/08/986 від 14.07.2008р. про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, однак, даний позов не містив вимоги про дострокове стягнення кредиту.

01 квітня 2010 р. Галицьким районним судом м. Львова у цивільній справі № 2-1474 2010р. за позовом до кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення суми депозитних вкладів, відсотків, інше та моральної шкоди стягнуто з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на його користь 1445 грн. суми депозитного вкладу, 80 грн. 20коп. індексу інфляції за час прострочення, 20 грн. 66 коп. - 3% річних від простроченої суми, 14 грн. 80 коп. понесених судових витрат, а всього - 1650 грн. 66 коп..

02.11.2010 р. рішення суду набрало законної сили, 30.11.2010 р. було видано виконавчий лист № 2-1474/10, який апелянтом було скеровано на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі.

На даний час у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 57669494 по вище вказаному виконавчому листу та тривають виконавчі дії, але боржник ухиляється від виконання рішення суду. На даний час кошти згідно договору боржником не повернуті. Вказує, що згідно статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2021 року у справі №461/709/19.

Таким чином, уклавши Договір № ЛВ -20/0027/08/986 від 14.07.2008 року, відповідач погодився нести відповідальність за порушення умов договору згідно чинного законодавства України.

Також вказує, що Національний Банк України є регулятором грошово- кредитної одиниці України, здійснює нагляд за дотриманням правил на ринку фінансових послуг, в тому числі банків та кредитних спілок. Кредитна спілка «Перше кредитне товариство» як і банки, належать до фінансових установ.

Згідно з преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», предметом даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності. Зазначає, що він звернувся з позовом до відповідача про стягнення пені внаслідок невиконання грошового зобов`язання і у поданій позовній заяві письмово підтвердив факт невиконання грошового зобов`язання згідно з Договором.

Апелянт також зазначає, що він витратив час на ознайомлення з відповідними нормативно-правовими актами, рішеннями, постановами, написанням позовної заяви, її роздрук та подання до суду. Також він змушений був відкласти заплановані роботи на інший час, а тому вважає, що йому належить компенсація за відрив від звичайних занять в розмірі 5199,84 грн.

Просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове яким стягнути з відповідача на його користь пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами: № ЛВ -20/0027/08/986 від 14 липня 2008 pоку, № ЛВ -20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок: за період з 1 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року в сумі 13 438,50 грн., а також стягнути з відповідача на його користь компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 5199,84 грн.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення суми, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Апелянтом ОСОБА_1 заявлене клопотання про витребування у відповідача підтвердження про виконання ним грошового зобов`язання згідно договору №ЛВ- 20/0027/08986/ від 14.07.2008 р. про залучення внеску(вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок та надання доказів про виконання рішення суду від 01.04.2010 року у справі №2-1474/2010

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подано в строк, зазначений ч.2,3 ст.83 ЦПК України. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Позивачем не надано обґрунтувань об`єктивних причин з яких він не зміг самостійно подати докази та не надав підтвердження, що здійснив всі залежні від нього дії спрямовані на отримання вказаних доказів. З огляду на вище наведення в задоволенні клопотання слід відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 14 липня 2008 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» укладено Договір №ЛВ-20/0027/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 200 грн. на строк 12 місяців.

23.03.2009 року між ОСОБА_1 та КС «Перше кредитне товариство» був укладений додатковий договір №1 до договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок) від 14.07.2008 року у зв`язку з поповненням внеску членом КС ОСОБА_1 на суму 6700 грн., тобто дію договору було продовжено на тих же умовах до 14.07.2009 року.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 1 квітня 2010 року у справі №2-1474/2010 стягнуто з КС Перше кредитне товариство на користь ОСОБА_1 1445 грн. депозитного вкладу, 80,20 грн. інфляційних втрат за час прострочення, 20, 66 грн. - 3% річних від простроченої суми, 14, 80 грн. судових витрат- всього: 1 650, 66 грн .

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно до ч.1 статті 549 та ч..2 статті 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Отже, передумовою для стягнення пені є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.

З урахуванням вказаних правових норм та наявності судового рішення, за яким із відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість та таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням, суд дійшов висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань.

КС Перше кредитне товариство є фінансовою, а не банківською установою.

Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки»- кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансової послуги.

Позивачем до позову додано розрахунок, відповідно до якого розмір пені за період з 01.11.2019 року по 30.11.2019 року склав 13438,50 гривень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не обґрунтував із посиланням на діюче законодавство, належності розрахунку та стягнення пені за період з 01.11.2019 року по 30.11.2019 року , згідно облікової ставки НБУ із застосуванням пені, а також, що облікова ставка НБУ стосується фінансової установи, якою є КС «Перше кредитне товариство» .

Матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання, що дає підстави для стягнення на користь позивача пені, оскільки відсутні будь-які відомості про невиконання рішення суду. Крім того, за договорами укладеними між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 не встановлено відповідальність у виді неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру такої за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів.

Посилання ОСОБА_1 на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», як на підставу для стягнення пені, є помилковими.

Згідно з преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», визначення в Законі певного переліку суб`єктів правовідносин, на які поширюється його дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік суб`єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули цього Закону, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 Закону, потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності, тому до правовідносин, що виникли між сторонами у спорі, не підлягає застосуванню Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції прийняв обґрунтований висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2500 грн. у зв`язку з тим, що у позові відмовлено в частині стягнення пені.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення в цій частині немає.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні обставини які доводять обґрунтованість заявлених вимог, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та документально не підтвердженими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк