Справа № 627/1170/21
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2022 року смт Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Каліберди В.А.,
при секретарі - Коломієць Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він являється власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 01.07.2013 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Однак, відповідно до довідки виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області у вказаній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка протягом 1,5 року не проживає у вказаній квартирі.
Позивачу належить право володіти, користуватися і розпоряджатися квартирою, а наявність реєстрації відповідача порушує вказані права позивача.
Тому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації, оскільки іншим шляхом зняти ОСОБА_2 з реєстрації неможливо.
В судове засідання позивач не з`явився, однак його представник надав суду заяву про підтримання заявлених вимоги ОСОБА_3 та про розгляд справи у відсутність позивача та його представника.
Відповідач ОСОБА_2 , яка про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на її адресу місця реєстрації судом, причин своєї неявки суду не повідомила, заперечень (відзиву) на позов не надавала, будь яких заяв щодо відкладення розгляду справи до суду не находило.
Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу Українинеявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно зі статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач нез`явився всудове засіданнябез поважнихпричин абобез повідомленняпричин; 3)відповідач неподав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України).
Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:
Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Спірним є право користування житловим приміщенням у вигляді квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Як вбачається з матеріалів справи, що згідно договору купівлі - продажу квартири від 01 липня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5523027 від 01.07.2013, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується копіями вказаного договору та витягу.
Як вбачається з довідки виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 23.10.2021 №3137 за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не проживають, що підтверджується актом депутата.
Відповідно до акту від 22 жовтня 2021 року, складеного депутатом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області Чаговцем Р.В. в присутності сусідів - свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично за вказаною адресою не проживає протягом 1,5 року.
З розпорядження Краснокутської селищної ради Харківської області №16 від 09 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць та провулків населених пунктів Краснокутської селищної ради» вбачається, що АДРЕСА_1 була перейменована на АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно доЗакону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У зв`язку з тим, що в квартирі позивача зареєстрована відповідач, яка фактично там не проживає на протязі 1,5 року, ОСОБА_1 як власник квартири, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно зі статтю 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.
Згідно частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Позивачем зазначено, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності протягом 1,5 року, зазначений факт під час судового розгляду належними доказами не спростовано.
З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання понад одного року, без поважних причин, суд всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265,280-283 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 шляхом зняття її з реєстрації в цьому житлі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ).
ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ,ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ).
СУДДЯ В.А. КАЛІБЕРДА