ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/133/22 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Шевчук Г.М.

Суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участі секретаря - Романська К.М.

та сторін - позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/15918/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2021 року, ухваленого суддею Позняком В.М., повний текст рішення суду складено 01 листопада 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , просить усунути йому перешкоди у користуванні квартирою під АДРЕСА_1 , а саме: зобов`язати ОСОБА_2 надати безперешкодний доступ та ключі до вказаної квартири.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , зареєстрований у спірній квартирі разом із колишньою дружиною - ОСОБА_2 та синами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 24.08.2021 року та 25.08.2021 року ОСОБА_1 чинилися перешкоди в користуванні квартирою, а саме, дружина його не впускала до вищевказаної квартири, у зв`язку із чим позивачем було викликано працівників поліції. Відповідач не надає доступу до житла, тим самим чинить позивачу перешкоди в користуванні квартирою. Неодноразово позивачем проводилися переговори із відповідачем з приводу надання доступу до квартири, надання ключів до вхідних дверей, проте ОСОБА_2 категорично заперечує, ключі надавати відмовляється. За таких обставин, позивач вичерпав можливість позасудового врегулювання даного спору, а тому, іншого способу захисту порушеного права, як звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою у позивача немає.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2021 року позов задоволено. Усунено ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 а саме: зобов`язано ОСОБА_2 надати безперешкодний доступ та ключі до вказаної квартири. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 908 гривень сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.10.2021 р., по справі №607/15918/21, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування квартирою та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вважає, що рішення не тільки грубо порушує норми процесуального права, а ще й порушуючи норми матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що вказана квартира не належить позивачу. Натомість власниками квартири згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є відповідачка і її з позивачем діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . І вони на відміну від позивача мають право безперешкодно користуватися цією квартирою.

Вказує, що позивач втратив право власності на свою частку у квартирі і на даний час у ній не проживає, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №454113.

Крім цього позивач оскаржує у суді приватизацію вказаної квартири - що безсумнівно свідчить про відмову позивача від свого права на частку у квартирі. Якщо особа в даному випадку позивач відмовляється від права власності на своє майно то така особа (позивач) втрачає право користування своїм майном, як це передбачено ст. 399 Цивільного кодексу України. Жодних підстав для вселення у вказану квартиру позивача не має.

Зазначає, що позивач добровільно забрав свої речі з квартири, що свідчить про відсутність будь-яких перешкод позивачу користуватися своїм майном для безперешкодного виїзду з квартири на постійне місце проживання в інше місце.

Зазначає, що єдиним доказом вчинення перешкод у користуванні квартирою з боку відповідачки є твердження самого позивача ніким не підтвердженні, а також його звернення в поліцію які суд бере до уваги як докази. Хоча сам факт звернення позивача до поліції не може бути доказом у справі. Відсутні будь-які факти, встановленні правоохоронними органами що б підтверджували твердження позивача. Відповідачку не притягували до адміністративної відповідальності за вчинення перешкод у користуванні квартирою, та не накладали на неї жодних адміністративних чи інших стягнень.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 , підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, рішення суду просить скасувати.

Позивач ОСОБА_2 заперечив апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того що позивач має право користування спірним житлом, а відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні квартирою, а тому наявні правові підстави для судового захисту прав позивача, шляхом усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 надати безперешкодний доступ та ключі до вказаної квартири.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки від 03 березня 2018 року №270 ТОВ «КомЕнерго-Тернопіль-3» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , сини ОСОБА_4 1987 р.н., ОСОБА_5 1993 р.н. зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , 05 червня 1995 року.

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 зареєстровані за даною адресою з 1995 року.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі який на даний час розірвано.

Згідно інформації Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області від 23 вересня 2021 року, ОСОБА_1 24.08.2021 року о 20:20 та 25.08.2021 року о 10:21 звертався в поліцію на лінію 102 з приводу того, що його колишня дружина не впускає його до квартири.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У частині четвертій статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 31 березня2021 року у справі № 552/2998/17.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

У розглядуваній справі встановлено, що із 05 червня 1995 року сторони зареєстровані у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належала ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності у розмірі 1/4 частки кожному.

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. 27.12.2019 року на підставі акту старшого державного виконавця про проведені електронні торги видано ОСОБА_2 свідоцтво про належність на праві власності майна, що складається з 1/4 частки трикімнатної квартири, загальною площею 81,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке раніше належало ОСОБА_1 та яка придбана ОСОБА_2 за 230 525 грн.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.12.2019 року №195248127, ОСОБА_2 . Належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва виданого зазначеним приватним нотаріусом 27.12.2019 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01 грудня 2021 року справа № 607/81/20 позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації, Тернопільської міської ради, відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ), державне підприємство Сетам, Товариство з обмеженою відповідальністю Коменерго Тернопіль 3, ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування розпорядження про приватизацію, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання торгів недійсними, припинення речових прав,-

Визнано недійсним розпорядження органу приватизації за №47542 від 21 травня 2018, видане міським бюро технічної інвентаризації Тернопільської міської ради, а також свідоцтво про право власності на житло, видане 21 травня 2018 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації про право спільної часткової власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Визнано недійсними електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна і частини трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , результати яких оформлено протоколом №454113 проведення електронних торгів від 17 грудня 2019 року, реєстраційний номер лота 392289.

Припинено речове право спільної часткової власності ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 квітня 2022 року дане рішення суду залишено без змін.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивач втратив право власності на свою частку у квартирі, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №454113, а тому втратив право користування, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки ОСОБА_1 зареєстроваий в квартирі під АДРЕСА_1 та не втратив право на користування житлом.

Відомості про наявність судового рішення, яке б набрало законної сили, щодо позбавлення або втрати позивачем права користування спірним житлом відсутні.

За встановлених у розглядуваній справі обставин, суд першої інстанцій, встановивши, що позивач має право користування спірним житлом, а відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні квартирою, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для судового захисту прав позивача, шляхом задоволення поданого ним позову про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

В суді апеляційної інстанції позивач зазначив, що тільки відповідачка чинить перешкоди в користуванні квартирою інші члени сім`ї перешкоди не чинять.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено, що відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом та заперечення відповідача проти його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод.

Крім того позивач звертався в поліцію з приводу дій відповідачки щодо вчинення перешкод у користуванні житлом.

Щодо доводів апеляційної скарги, що позивач не оплачує кошти за комунальні послуги, колегія суддів зазначає, що у разі наявності спору щодо участі ОСОБА_1 у витратах на утримання спірного житла такий спір може бути вирішено судом за відповідним позовом.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що сторони у справі мають рівні права на користування спірною квартирою, а тому перешкоди у користуванні нею позивачу, які чинить йому відповідачка, мають бути усунуті у визначений позивачем спосіб.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, поклавши їх на сторони в межах сум ними понесених.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2021 року.

Судові витрати покласти на сторони в межах сум, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2022 року.

Головуюча : Шевчук Г. М.

Судді: Дикун С. І.

Парандюк Т. С.