Єдиний унікальний номер 225/102/21
Номер провадження 22-ц/804/145/22
Номер провадження 22-ц/804/145/22 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 січня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №225/102/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Добропільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 13 вересня 2021 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в період з 2008 року по 2013 рік він з відповідачем ОСОБА_2 проживали однією сім`єю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу.

Під час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Під час сумісного проживання вони проживали як на території м. Донецька та і на території м. Добропілля Донецької області.

З початку 2013 року стосунки сторін погіршилися, у зв`язку з чим позивач вимушений був самостійно прийняти рішення щодо розірвання таких стосунків, відповідач виїхала в м. Донецьк.

Посилаючись на те, що з 2013 року ї до теперішнього часу їх малолітня дитина проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні, а мате дитиною з того часу не цікавиться, участі в його ви вихованні не приймає, просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 та сягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 13 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Добропільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12 січня 2021 року.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 454 гривні.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 13 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав скасувати. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 .

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду справи було встановлено та документально підтверджено, що неповнолітня дитина знаходиться лише на утриманні свого батька, а мати дитини не приймає участі у житті дитини.

Крім того, позивачем доведено, що позбавлення батьківських прав матері необхідно для подальшого соціального та житлового захисту самої дитини й вирішення інших сімейних та соціальних питань незалежно від матері. Оскільки позивач в подальшому буде вимушений кожного разу звертатися до різних органів та суду з метою врегулювання соціальних і житлових питань, що стосується дитини.

Зазначає, що суд не дав оцінки наданим доказам, які підтверджують факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник третьої особи Органу опіки та піклування Добропільської міської ради просила апеляційну скаргу задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .

Згідно довідки відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 29 жовтня 2020 року №16.01-08/5555, ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 , разом з ним проживає ОСОБА_3 без реєстрації.

Згідно акту від 04 грудня 2020 року, складеного головою ОСББ «Конкурент» Поповою Г.С. та сусідами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 проживає у трикімнатній квартирі разом з малолітнім сином без реєстрації з 2013 року. Зі слів сусідів в квартирі по АДРЕСА_2 створені умови для проживання малолітнього ОСОБА_3 . Матері дитини по вказаній адресі ніколи не бачили.

Згідно рапорту інспектора ЮП Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Мурашко Ю., від 10 листопада 2020 року та пояснень сусідів ОСОБА_9 від 10 листопада 2020 року, ОСОБА_7 від 10 листопада 2020 року, 10 листопада 2020 року інспектором ЮП здійснено перевірку за місцем мешкання ОСОБА_2 . Під час бесіди з сусідами ОСОБА_2 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також встановлено, що мати малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 з 2013 року по теперішній час вихованням сина не займається, його життям та здоров`ям не цікавиться, участі у вихованні ОСОБА_3 не приймає. На теперішній час сусідам невідомо місце перебування ОСОБА_2 . Вихованням малолітнього ОСОБА_3 займається його батько ОСОБА_1 .

Згідно характеристики учня 4-Б класу навчально-виховного комплексу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів-ліцею м. Добропілля Донецької області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за час навчання ОСОБА_3 , його батько - ОСОБА_1 , батьківські збори відвідує, реагує на зауваження та рекомендації вчителя стосовно виховання та навчання хлопчика, приймає активну участь в житті класу. Відносини ОСОБА_3 з батьком довірливі. Мати ОСОБА_3 ОСОБА_2 , не приймає участі в навчанні та вихованні дитини.

Встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться на утриманні батька, мати дитини матеріально не утримує сина в добровільному порядку.

З висновку Органу опіки та піклування Добропільської міської ради від 30 серпня 2021 року №03/1435-10/02 вбачається, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Добропільської міської ради 02 грудня 2020 року, де було прийнято одноголосно рішення щодо неможливості надати висновок від органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 зареєстрована у м. Донецьку, відомості щодо проживання, перебування її на території м. Добропілля відсутні, та місце її перебування не відоме. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вдруге розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Добропільської міської ради 10 серпня 2021 року, де було прийнято більшістю голосів рішення щодо підготовки висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_12 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою соціального захисту ОСОБА_3 , орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже рішення суду першої інстанції переглядається в частині відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина ОСОБА_3 не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував про необхідність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки вона не виконує своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, з 2013 року й по теперішній час малолітня дитина залишилася без матері та постійно проживає без реєстрації місця проживання і знаходиться на повному утриманні та піклуванні його батька.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення зазначеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Такий висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду України від 21 січня 2020 року (справа № 191/280/18 провадження № 61-17708св19)

Встановивши відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування нею своїми обов`язками, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 .

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам у справі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява № 4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування в цій частині відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 13 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста