Справа № 372/4280/21
Провадження № 2-419/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

27 липня 2022 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Сташків Т.Г.,

за участю секретаря Павлик А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Виконавчий комітет Української міської ради Обухівського району Київської області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до Обухівського районного суду Київської області.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті.

До судового засідання 27.07.2022 року учасники справи не з`явилися, проте про дату, час та місце повідомлені належним чином.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у разі неявки у судове засідання інших учасників справи щодо винесення заочного рішення не заперечив.

Відповідачі або їхній уповноважений представник на виклик суду не з`явилися, проте судом вживалися належні заходи для виклику відповідачів до суду.

Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на те, що відповідачі в установлений ухвалою суду строк відзиви на позовну заяву не надали, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що 30.09.2021 року позивач придбав житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 1226, за позивачем зареєстровано право приватної власності на вищевказаний будинок, розмір частки 1/1.

У той же час, позивачу стало відомо, що в будинку зареєстрована інші особи, а саме: ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області № 206 від 02.11.2021 року.

Відтак, 02.11.2021 року депутатом Української міської ради за участі свідків складено акт обстеження фактичного проживання, відповідно до якого ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у будинку АДРЕСА_1 , не проживають, їхні особисті речі відсутні.

За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Нормами ст. 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР.

Відповідно до ст.ст.150,156 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у ст. 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Водночас, із матеріалів справи вбачається, що відповідачі не були і не є членами сім`ї позивача, який наразі є власником будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати усунення будь-яких порушень права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 ЖК Української РСР у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.06.2022 року у справі № 686/15507/18.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачі не проживають у будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується доданою позивачем до позову копією акта обстеження фактичного проживання від 02.11.2021 року. При цьому, відповідачі не були і не є членами сім`ї позивача, не сплачують комунальні послуги з утримання вказаного будинку та особисті речі відповідачів у будинку відсутні.

Таким чином, відповідачі є сторонніми для нового власника будинку особами, та залишаючись зареєстрованими у будинку АДРЕСА_1 , перешкоджають позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним будинком, чим порушують його права, як власника.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність правових підстав для визнання відповідачів таким, що втратили право користування спірним будинком.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору згідно з положеннями статті 141 ЦПК України покладаються на відповідачів. У той же час, оскільки процесуальним законом не передбачено солідарного стягнення витрат зі сплати судового збору, суд дійшов висновку про покладення відповідних витрат на кожного з відповідачів у рівній частині.

Керуючись ст.ст. 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Виконавчий комітет Української міської ради Обухівського району Київської області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та позбавити його права користування житловим будинком шляхом зняття з реєстрації місця проживання;

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та позбавити її права користування житловим будинком шляхом зняття з реєстрації місця проживання;

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та позбавити його права користування житловим будинком шляхом зняття з реєстрації місця проживання;

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 302 грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 302 грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 302 грн. 66 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суддя Т.Г. Сташків