ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/175/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2021 року (суддя Козак О.В.) про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницький Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в :

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту майна, накладеного старшим державним виконавцем Першого міського відділу ДВС ХМРУЮ Чернушин Т.О. на підставі винесеної постанови про відкриття виконавчого провадження з одночасним накладенням арешту, за № 32721957 від 23.05.2012 року, реєстраційний номер обтяження 12530142.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2021 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницький Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту з майна.

В апеляцій скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки при його прийнятті судом порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказує, що підставою позову є наявність арешту, накладеного на майно позивача постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого напису нотаріуса. Накладений арешт на все нерухоме майно, перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися ним, тому він звернувся до суду за захистом свого права власності.

Посилається на те, що позов у даній справі спрямовано на захист цивільних прав позивача, пов`язаний з реалізацією права власності на майно та фактично є різновидом негаторного позову.

Зазначає, що позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, оскільки останній не може вільно розпоряджатися майном, а будь які виконавчі провадження відсутні.

На думку апелянта, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно правових відносин. Звернення особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи інтереси, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Посилається на те, що виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт на майно позивача, не стосується виконання рішення суду, оскільки виконавчі дії державним виконавцем проводилися за виконавчим написом.

Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від учасників справи не надходило.

В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалось.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 23.05.2012 року старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС Чернушич Т.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 32721957 з примусового виконання виконавчого напису № 299 від 29.10.2009 р., який вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 83200 грн., з одночасним накладенням арешту на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , невизначене майно. На підставі цієї постанови було внесено відповідний запис до Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12530142 від 23.05.2012 року, що підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 267279084 від 23.07.2021 року.

08.08.2012 року старшим державним виконавцем Першого МВ ДВС ХМР управління юстиції Чернушич Т.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП №32721957) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 83200 грн. при примусовому виконанні виконавчого напису №299 від 29.10.2009 року, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду. Вказаною постановою також було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і така справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку із тим, що боржник ОСОБА_1 є власником майна на яке накладено арешт, чинність якого припинено постановою старшого державного виконавця Першого МВ ДВС ХМР управління юстиції Чернушич Т.О. від 08.08.2012 року, проте відомості про такий арешт зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і на даний час, спір не повязаний з належністю майна, на яке накладено арешт.

З таким висновком не погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Як роз`яснено у пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5 в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про закриття провадження в справі є обґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 є власником майна на яке накладено арешт, чинність якого припинено постановою старшого державного виконавця Першого МВ ДВС ХМР управління юстиції Чернушич Т.О. від 08.08.2012 року, однак відомості про такий арешт зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і на даний час, спір не пов`язаний з належністю майна, на яке накладено арешт, тому така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Аналогійні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 201/10187/18 (провадження № 61-6651св19), від 29 липня 2020 року у справі № 161/3171/19 (провадження № 61-2484св20), від 20 січня 2021 року у справі № 157/298/19 (провадження № 61-20261св19).

Доводи апелянта не обґрунтовують можливість відступу від даної правової позиції.

У ч. 4 ст. 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про закриття провадження у справі відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо невідповідності ухвали суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення ним норм процесуального права, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 в реєстраційну службу з заявою про зняття арешту з його майна та відмови у задоволенні такої заяви.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки ухвала суду правильна, обґрунтована, відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 11 січня 2022 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк