ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року м. Чернівці

Справа № 713/1539/21

Провадження №22-ц/822/224/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар Собчук І.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідачі ОСОБА_5 ,

треті особи Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, Центр надання адміністративних послуг Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року, головуючий у І-й інстанції Пилип`юк І.В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , треті особи Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, Центр надання адміністративних послуг Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про припинення права спільної часткової власності на знищене нерухоме майно та виділ у натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що позивачам та відповідачці на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/5 ідеальній частці житлового будинку загальною площею 392,5 кв.м, житловою площею 131 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 .

Зазначений житловий будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0986 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:005:0520.

Станом на 26 квітня 2021 року вартість земельної ділянки становила 129 291,58 грн.

Вказували на те, що 07 травня 2017 року мала місце пожежа, внаслідок якої знищено дачну будівлю, побутову техніку, меблі, речі домашнього вжитку.

У результаті проведеної 30 липня 2017 року технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна встановлено, що на земельній ділянці загальною площею 0,0986 га житловий будинок відсутній, оскільки з усіма належними до нього надвірними будівлями знищений пожежею.

Вони мають документи, які підтверджують знищення належного їм на праві спільної часткової власності нерухомого майна (житлового будинку), складені суб`єктом господарювання, який наділений повноваженнями на здійснення робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, але фактично у них, чотирьох співвласників, відсутня згода одного з п`яти співвласників нерухомого майна на подання суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу за місцезнаходженням нерухомого майна заяви про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для припинення права власності на знищене пожежею належне їм на праві спільної часткової власності нерухоме майно (житловий будинок).

Зазначали, що ОСОБА_1 має намір збудувати новий житловий будинок на належній позивачам та відповідачці на праві спільної часткової власності земельній ділянці, але це неможливо без внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення права спільної часткової власності на знищений житловий будинок.

22 квітня 2021 року ОСОБА_1 (через свого представника за довіреністю ОСОБА_6 ) надіслав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на відомі йому адреси та адреси, які зазначені у Списку співвласників земельної ділянки, пропозицію про досудове врегулювання спору.

Співвласники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 отримали зазначену пропозицію та телефоном повідомили ОСОБА_1 , що теж мають намір збудувати нові житлові будинки на належній їм на праві спільної часткової власності земельній ділянці та обов`язково з`являться на 11.00 год. 20 травня 2021 року за місцезнаходженням належного їм на праві приватної спільної часткової власності нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 , для вирішення зазначеного у Пропозиції питання №1. Співвласник ОСОБА_5 за місцезнаходженням належного їм на праві приватної спільної часткової власності нерухомого майна не з`явилася.

Задоволення зазначених позовних вимог жодним чином не порушить права власності ОСОБА_5 на належну їй частку у нерухомому майні (житловому будинку), оскільки він знищений.

Позов в частині виділення у натурі часток з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, обґрунтовують наступним.

Для виділу у натурі часток з нерухомого майна слід надати докази, що підтверджують належність їм та відповідачці на праві спільної часткової власності нерухомого майна, розмір їх часток та відсутність згоди всіх співвласників на укладення у письмовій формі та нотаріального посвідчення договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна.

До 07 травня 2017 року, тобто до знищення нерухомого майна, відповідно до положень статті 358 ЦК України між ними та відповідачкою, всіма співвласниками зазначеного нерухомого майна, було досягнуто усної домовленості про надання кожному з них у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає їх часткам у праві спільної часткової власності.

Оскільки вони мають намір збудувати нові житлові будинки на належній їм та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності земельній ділянці, але для цього необхідно виділити в натурі належні кожному з них 1/5 ідеальної частки земельної ділянки, загальною площею 0,0986 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:005:0520, просили припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 05 від 08.11.2013 року у зв`язку з його знищенням; виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в натурі належні їм на праві приватної спільної часткової власності 1/5 частку кожному земельної ділянки, загальною площею 0,0986 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:005:0520; припинити право приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на 1/5 частку земельної ділянки, загальною площею 0,0986 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:005:0520.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року позов задоволено.

На дане рішення ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим і таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Вказує на те, що позивачі просили припинити право приватної спільної часткової власності на земельну ділянку, виділити кожному з них в натурі належну їм на праві приватної спільної часткової власності 1/5 частку із земельної ділянки, однак жодного документу про встановлення меж між власниками, виділення в натурі ними не надано.

В рішенні суду немає жодного слова про наявність технічної документації про поділ (але ніяк не виділу в натурі) земельної ділянки.

Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо понять «виділ» та «поділ». Установивши, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності п`ятьом співвласникам, суд першої інстанції не врахував, що виділ частки в цьому майні лише для кожного з позивачів є неможливим, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

Просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позивачі своїм правом, передбаченим положеннями статті 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення вищезазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами надано суду належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту належності сторонам на праві приватної спільної часткової власності об`єкта нерухомого майна, факту знищення майна, що ОСОБА_1 надіслав на адресу ОСОБА_5 пропозицію про досудове врегулювання спору, яку остання не отримала, оскільки зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачами доведено, що їм та відповідачці на праві спільної часткової власності належить по 1/5 ідеальної частки земельної ділянки загальною площею 0,0986 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:005:0520. Однак відповідачка створює перешкоди у встановленому законом порядку виділити в натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Необгрунтованість позиції відповідачки створює перешкоди позивачам у встановленому законом порядку припинити право спільної часткової власності на знищене нерухоме майно та виділити у натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, для подальшого будівництва нових житлових будинків.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідачці ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/5 ідеальній частці житлового будинку загальною площею 392,5 кв.м, житловою площею 131 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 .

Зазначений житловий будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0986 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:005:0520. Вартість земельної ділянки станом на 26 квітня 2021 року - 129 291,58 грн.

В матеріалах справи міститься Акт від 07 травня 2017 року, на який позивачі посилаються як на підставу задоволення позову, з якого вбачається, що 07 травня 2017 року мала місце пожежа, внаслідок якої дачну будівлю, побутову техніку, меблі, речі домашнього вжитку за вищевказаною адресою знищено.

У результаті проведеної 30 липня 2017 року технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна встановлено, що на земельній ділянці загальною площею 0,0986 га житловий будинок відсутній, оскільки з усіма належними до нього надвірними будівлями знищений пожежею.

Також матеріалами справи підтверджено, що 22 квітня 2021 року ОСОБА_1 (через свого представника за довіреністю ОСОБА_6 ) надіслав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на відомі йому адреси та адреси, які зазначені у Списку співвласників земельної ділянки, пропозицію про досудове врегулювання спору.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється, зокрема, у разі знищення майна.

Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку про те, що умовами припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статті 349 ЦК Украйни є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна, тощо.

Отже, за загальним правилом право власності на майно припиняється в момент його знищення, проте на майно, права на яке підлягають державній реєстрації (наприклад, об`єкти нерухомості - (стаття 181 ЦК України)), таке право припиняється з моменту внесення відповідним органом за заявою власника змін до державного реєстру.

Припинення права власності на таке майно пов`язується з фактом звернення власника за своєю волею до відповідного органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру.

Власник здійснює своє право власності на майно незалежно від волі інших осіб, а законом або іншим нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку власника подати заяву про припинення свого права власності на майно у зв`язку з його знищенням.

Право власності на знищене майно припиняється тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 922/2598/18, від 08 серпня 2019 року у справі № 907/710/17.

Відповідно до частин першої - третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак доказів звернення співвласників або одного із співвласників спірного нерухомого майна до компетентних державних органів із заявою щодо припинення права власності, у зв`язку із його знищенням, позивачі суду не надали і таких доказів матеріали справи не містять.

Оскільки власники спірного нерухомого майна із заявою про припинення права власності внаслідок знищення нерухомого майна до державного реєстратора не зверталися, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення права спільної часткової власності сторін на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з його знищенням 07 травня 2017 року житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 05 від 08 листопада 2013 року.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до змісту положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. (висновок ВС у постанові від 19 травня 2021 року по справі № 501/2148/17)

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка загальною площею 0,0986 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:005:0520, на якій знаходився спірний житловий будинок, належить сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частках по 1/5.

Нормативно закріплений загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Згідно з вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В цій справі житловий будинок та земельна ділянка належать співвласникам на праві спільної часткової власності в рівних частинах. Між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку та земельної ділянки, підстави для припинення права спільної часткової власності на житловий будинок з належними господарськими спорудами в межах даної цивільної справи відсутні, а тому передчасними є вимоги щодо виділу в натурі належну кожному з позивачів на праві спільної часткової власності 1/5 частки земельної ділянки.

Крім того, для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість, що насамперед означає, що частка, яка виділяється, повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна, для чого у справах проводяться експертизи про можливість виділу чи поділу нерухомості, що перебуває у спільній частковій власності.

Однак позивачами, в підтвердження викладених ними обставин в обгрунтування вимог щодо виділу майна в натурі та припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку, не надано суду доказів, на підставі яких суд міг би встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують позовні вимоги, що є необхідною умовою для виділу в натурі часток у справі спільної власності та їх припинення із створенням окремих об`єктів нерухомості.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню відповідно до статті 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою сплачено судовий збір у розмірі 2 724 грн, ці витрати підлягають стягненню з позивачів на користь відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності на знищене нерухоме майно та виділ у натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі по 681 гривні з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 19 травня 2022 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк