Провадження № 2/161/2035/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2022 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за кредитним договором №34/08-Ж/02 від 24.03.2008 у сумі 4 843,69 доларів США за період з 12.06.2018 по 11.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість за кредитом, яка була стягнута з нього на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2011 року у сумі 466 445,70 грн. вказана сума була сплачена 15.03.2021, що засвідчується постановою про закінчення виконавчого провадження від 15.03.2021 ВП №36289256.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач у письмовому відзиві позов заперечив та зробив заяву про застосування строку позовної давності. У судове засідання його представник не прибув, але у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року заяву задоволено; заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 16 грудня 2021 року у цивільній справі №161/17488/21 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано; призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні у судовому засіданні.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 34/08-Ж/02 від 24 березня 2008 року позивач надав відповідачу кредит в розмірі 56000,00 доларів США на строк до 23 березня 2038 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,0 % річних.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2011 року у справі №2-1801/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк заборгованість за кредитним договором № 34/08-Ж/02 від 24 березня 2008 року в сумі 466 445,70 грн., 1 700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 6-7).

Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 26.04.2011.

15 березня 2021 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про закриття виконавчого провадження №36289256 у зв`язку з погашення боргу у повному обсязі.

Оскільки рішення суду було виконане не вчасно, то позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 3% річних за кредитним договором №34/08-Ж/02 від 24.03.2008 у сумі 4 843,69 доларів США за період з 12.06.2018 по 11.06.2021.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором № 34/08-Ж/02 від 24 березня 2008 року, відповідно до умов якого отримав кредит в розмірі 56 000,00 доларів США на строк до 23 березня 2038 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,0 % річних. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2011 року у справі №2-1801/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення.

Таким чином, з ухваленням судом у 2011 році рішення про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором № 34/08-Ж/02 від 24 березня 2008 року зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання ним грошового зобов`язання, тобто до 09.03.2021, коли відповідач у встановленому порядку квитанцією сплатив всю суму боргу (а.с.59).

Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення до 08 березня 2021 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Враховуючи наяву у матеріалах справи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, спірна заборгованість стягуються судом лише в межах трьох років до звернення позивача до суду, тобто, з 29 вересня 2018 року по 08 березня 2021 року.

При цьому, суд погоджується з позицією відповідача про те, що оскільки банк стягнув основну суму заборгованості саме у національній валюті України, не оскаржував відповідне рішення суду про стягнення боргу саме у гривні, то і 3% річних слід нараховувати у такій валюті, а не іноземній валюті, визначеній у договорі.

Вказане відповідає загальним засадам цивільного права стосовно здійснення захисту особи свої прав на власний розсуд (ч.1 ст.20 ЦК України), і погодившись з рішенням суду про стягнення основної суми боргу саме у національній валюті, позивач тим самим змінив валюту такого зобов`язання.

Отже, суд бере за основну контрозрахунок відповідача, який здійснений у національній валюті України (гривні) за період з 29 вересня 2018 року по 08 березня 2021 року, за яким сума 3% річних становить 31 673,54 грн. (а.с.58).

Будь-якої відповіді на цей розрахунок позивач суду не надав, а перевіривши його вихідні дані (періоди, суми заборгованості), суд знаходить його прийнятним та таким, що узгоджується з матеріалами справи.

При цьому суд відхиляє позицію відповідача про можливість зменшення нарахованих 3% річних на підставі правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у господарській справі №902/417/18, оскільки ця позиція стосується застосування положень Господарського кодексу України, зокрема положень, що стосуються господарських санкцій, норми якого на розглядувані правовідносини не поширюються.

До того ж, правовідносини у цій справі та у справі №902/417/18 є відмінним, оскільки в останній між сторонами в порядку ч.2 ст.625 ЦК України був встановлений збільшений розмір відсотків, в результаті чого сума таких відсотків (110 887,30 грн.) була наближеною до суми основного боргу (124 246,24 грн.).

В розглядуваній справі, основна сума боргу становить 466 445,70 грн., а сума стягнутих 3% річних 31 673,54 грн., що становить лише 6,79 % від суми боргу. Підстав ще більше зменшувати цю суму суд не знаходить, оскільки в такому випадку буде порушений баланс інтересів боржника та кредитора, а справедлива сатисфакція на користь останнього, стає примарною та не відповідатиме загальним уявленням про справедливість, доброчесність та об`єктивність.

З наведених вище міркувань, суд відхиляє доводи відповідача про необхідність зменшення нарахованих 3% річних, та стягує їх у повному обсязі за період з 29 вересня 2018 року по 08 березня 2021 року у національній валюті України, що становить 31 673,54 грн., тобто, задовольняє позов частково.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на корись позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, що становить 558,65 грн. (2 270 грн. сплаченого судового збору х (31 673,54 грн. задоволених вимог / (4 843,69 дол. США заявлених вимог х 26,5698 грн. за 1 дол. США згідно офіційно курсу НБУ станом на день звернення до суду).

Керуючись ст.ст.141, 265 ЦК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» три відсотки річних за період з 29 вересня 2018 року по 08 березня 2021 року у розмірі 31 673,54 грн. (тридцять одна тисяча шістсот сімдесят три гривні п`ятдесят чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір у розмірі 558,65 грн. (п`ятсот п`ятдесят вісім гривень шістдесят п`ять копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», м.Луцьк, вул. Шопена, 1, .

Відповідачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк