Провадження №2/523/2461/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"17" травня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.12.2017р. між ОСОБА_1 (далі - Позивач), та ОСОБА_2 (далі - Відповідач) було укладено договір позики грошових коштів, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г. за реєстровим № 5599 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1 вказаного Договору Позивач передає 250 747,84 грн., що в еквіваленті складає 9000 доларів США за курсом НБУ станом на 21.12.2017, а Відповідач приймає та зобов`язується повернути Позивачу таку ж суму грошових коштів у строк до 21.09.2018.

Згідно із п. 2 вказаного Договору Відповідач свідчила, що вищезазначені кошти отримані нею до посвідчення цього Договору.

У зв`язку із невиконанням Відповідачем умов Договору, Позивачем було надіслано на адресу Відповідача заяву, підпис на якій було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., - із вимогою про усунення порушень умов договору щодо повернення грошових коштів, отриманих відповідачем відповідно до договору позики від 21.12.2017 року.

На момент звернення Позивача із позовною заявою до суду, Відповідач грошові кошти за договором позики від 21.12.2017 не повернула.

Ухвалою суду від "11" березня 2022 р. було відкрито спрощене провадження по справі.

Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача, згідно заяви наданої до суду, просив справу розглянути у його відсутність, а також не заперечував проти постановляння заочного рішення.

Відповідачу було направлено ухвалу про відкриття провадження по справі разом з позовом на додатками та запропоновано надати відзив на позовну заяву. Однак, відзиву від відповідачів на позов до суду не надходило.

Відповідач в судове засідання не з`явився, судові повістки за адресою реєстрації не отримує, у зв`язку із чим, на підставі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається повідомленим про розгляд справи.

Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 21.12.2017р. між ОСОБА_1 (далі - Позивач), та ОСОБА_2 (далі - Відповідач) було укладено договір позики грошових коштів, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г. за реєстровим № 5599 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1 вказаного Договору Позивач передає 250 747,84 грн., що в еквіваленті складає 9000 доларів США за курсом НБУ станом на 21.12.2017, а Відповідач приймає та зобов`язується повернути Позивачу таку ж суму грошових коштів у строк до 21.09.2018.

Згідно із п. 2 вказаного Договору Відповідач свідчила, що вищезазначені кошти отримані нею до посвідчення цього Договору.

У зв`язку із невиконанням Відповідачем умов Договору, Позивачем було надіслано на адресу Відповідача заяву, підпис на якій було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., - із вимогою про усунення порушень умов договору щодо повернення грошових коштів, отриманих відповідачем відповідно до договору позики від 21.12.2017 року.

На момент звернення Позивача із позовною заявою до суду, Відповідач грошові кошти за договором позики від 21.12.2017 не повернула.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведені та підлягають задоволенню.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 - 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Частиною 1 статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Керуючись ст. ст. ст. 211, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму заборгованості за договором позики грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г. 21.12.2017 р. за реєстровим № 5599, у розмірі 242 361,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі - 2423 гривні 62 копійки.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано в 30 -ти денний строк з дня отримання його копії.

Суддя:

Повний текст рішення складено та підписано 17.05.2022р.