ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 січня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8330/21

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/163/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Харечко Л.К.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк», відповідач - ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2021 року, повний текст якого складений 20.09.2021 у м. Чернігів,

У С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року АТ «УкрСиббанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 3029,48 доларів США, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.10.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 39500 доларів США з кінцевим строком повернення не пізніше 30.09.2015. В забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 231038 від 01.10.2008. Зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконувались належним чином, у зв`язку з чим, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.10.2010 у справі № 2-2017/10, яке набрало законної сили, задоволено позов АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та стягнуто з них у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 317239,26 грн. Станом на 06.07.2021 заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду залишається не виконаним.

Таким чином, відповідно до положень статті 625 ЦК України, підлягають стягненню з відповідачки проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 3% річних від суми заборгованості за кредитом, що в межах трирічного строку позовної давності складає 3029,48 доларів США. Також банк просив стягнути судовий збір в сумі 2270 грн та фактично понесені судові витрати.

19.08.2021 ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом до АТ «УкрСиббанк» про визнання нікчемною та припинення поруки за договором поруки № 231038 від 01.10.2008, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , в якому також просила залучити в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що з пред`явленням банком 07.10.2010 позову та письмової вимоги до позичальника та поручителя про дострокове погашення заборгованості, банк самостійно змінив строк виконання основного зобов`язання на 07.10.2010. Саме із вказаної дати розпочався перебіг шестимісячного строку пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 як поручителя, отже, звертаючись із позовом 22.07.2021 банк пропустив цей строк, а тому в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилась.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.09.2021 в прийнятті зустрічного позову відмовлено та роз`яснено ОСОБА_1 її право звернення з позовом до суду для вирішення спору на загальних підставах.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.09.2021 позов АТ «УкрСиббанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» три проценти річних за порушення грошового зобовязання, що виникло з рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.10.2010 (цивільна справа № 2-2017/10), в сумі 28629,76 грн, які нараховано за період з 27.07.2018 по 26.07.2021 включно, а також 803,58 грн у відшкодування судових витрат, а всього 29433,34 грн.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 01.11.2021 апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.09.2021 повернута особі, яка її подала, на підставі п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України.

В апеляційній скарзі на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.09.2021 відповідачка ОСОБА_1 в особі свого представника-адвоката Копейкіна С.О. просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його вимог. Доводи скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не повністю дослідив та з`ясував всі фактичні обставини справи, незаконно відмовив у прийнятті зустрічного позову, не правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, належним чином не дослідив наявні у справі докази, не надавши їм відповідну правову оцінку.

Так, договір поруки з ОСОБА_1 від 01.10.2008, всупереч його умовам, було складено без його обов`язкового нотаріального посвідчення, що свідчить про його нікчемність. Судом призначено розгляд справи у порядку спрощеного, а не загального позовного провадження, як того вимагає ч.4 ст. 193 ЦПК України. Судом не зазначено в оскаржуваному рішенні та не розглянуто клопотання представника відповідачки про застосування строків позовної давності та відмову в позові з підстав його пропущення, а в резолютивній частині рішення замість відомостей щодо ОСОБА_1 вказані ідентифікаційні дані третьої особи ОСОБА_3 , що унеможливлює його виконання.

Апелянт звертає увагу, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.07.2012 у справі № 2506/1801/2012 було задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру по АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 01.08.2008, встановлено спосіб реалізації вказаного майна. Зазначає, що не зважаючи на те, що у подальшому торги з продажу даної квартири судом були визнані недійсними, сума її реалізації була законно перерахована на користь стягувача - ПАТ «УкрСиббанк», отже розмір отриманого ОСОБА_3 кредиту фактично зменшився на вищевказану суму.

Вказує, що заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.05.2021 у справі № 751/1091/21, яким аналогічний позов АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 задоволений в повному обсязі, що є підставою для відмови у позові банку до ОСОБА_1 .

Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні на власний розсуд визначив період для стягнення відшкодування - з 27.07.18 по 26.07.21, чим вийшов за межі позовних вимог, оскільки банк конкретного періоду у своєму позові не заявляв.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач АТ «УкрСиббанк» та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 не скористались.

Вислухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 вересня 2021 року вимогам ст. 263 ЦПК України відповідає.

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з положеннями статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Матеріали справи свідчать, що 01.10.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого останній надано кредит в сумі 39500,00 доларів США зі сплатою 16 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном остаточного повного погашення 30.09.2015 (а.с. 17). В забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 231038 від 01.10.2008 (а.с. 22-23).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.10.2010 у справі №2-2017/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 317239,26 грн (а.с. 24-25).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц зазначила, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання боржниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 грошового зобов`язання, що виникло з рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.10.2010. Таким чином, частково задовольняючи позов АТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідачки трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання щодо сплати заборгованості, стягнутої рішенням суду, є такою що ґрунтується на законі. При цьому, суд правильно зауважив, що нарахування трьох процентів річних повинно здійснюватися на суму у національній валюті України, що стягнута судом, а не на її еквівалент у доларах США, як просив позивач.

Щодо посилання представника відповідачки про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності апеляційний суд приходить до наступного висновку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц зазначено, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Звертаючись з позовом 27.07.2021 банк просив стягнути 3 % річних, нараховані за три останні роки до дня подання цього позову, таким чином суд першої інстанції правильно зауважив, що позивачем не пропущено загальний трирічний строк позовної давності та визначив період для стягнення відшкодування - з 27.07.18 по 26.07.21, доводи апеляційної скарги щодо виходу судом за межі позовних вимог є безґрунтовними.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про зменшення суми зобов`язання у зв`язку з частковим погашенням боргу за рахунок коштів, отриманих від реалізації належної ОСОБА_3 квартири по АДРЕСА_1 , оскільки рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 08.09.2014 у справі № 750/1689/14, зокрема, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації вищевказаної квартири та визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, видане переможцю торгів. У подальшому рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 06.10.2015 у справі № 750/3815/15-ц було частково задоволено позов переможця торгів про застосування наслідків недійсності правочину та стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» 148856,88 грн у повернення сплачених за придбання квартири коштів. Інших доказів погашення боргу за рішенням суду ані відповідачкою, ані її представником суду не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо задоволення аналогічного позову АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.05.2021 у справі № 751/1091/21 є неспроможними, оскільки наявність заочного рішення щодо стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, з одного з боржників, які несуть солідарну відповідальність за рішенням суду, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з позовом до іншого боржника до моменту фактичного виконання зобов`язання. Доказів виконання вищевказаного заочного рішення матеріали справи не містять.

Посилання апелянта щодо необґрунтованого розгляду справи судом у порядку спрощеного, а не загального позовного провадження не заслуговують на увагу, оскільки дана справа в силу п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а у зв`язку з постановленням судом ухвали про відмову в прийнятті зустрічного позову, підстави для застосування положень ч.4 ст. 193 ЦПК України відсутні.

Доводи представника відповідачки про нікчемність договору поруки, укладеного між банком та ОСОБА_1 01.10.2008, не мають правового значення для вирішення даного спору по суті заявлених позовних вимог. Висновки районного суду в цій частині відповідають нормам закону.

Технічні помилки у вигляді не правильного зазначення в резолютивній частині оскаржуваного рішення РНОКПП та адреси ОСОБА_1 можуть бути усунуті в порядку статті 269 ЦПК України і не є підставами для скасування по суті правильного судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм закону, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не містить доводів, які б давали підстави для скасування законного і вірного по суті рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2021 року, а тому, задоволенню вона не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Повний текст постанови суду складений 06.01.2022.

Головуюча судді: