Справа № 559/520/21
Провадження № 2/559/57/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року місто Дубно Рівненська область

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

при секретарі судового засідання Протас Ю.В.,

за участю представника третьої особи Нагалки Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Смизької селищної ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з серпня 2013 року вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . В подальшому спільне життя у них не склалося і у 2018 році вони розійшлися. Тривалий час вони не підтримують відносин між собою, позивачка з дітьми проживає окремо. З моменту розірвання стосунків ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні сина, не піклується про його стан здоров`я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи,в тому числі не допомагає матеріально.

Дитина відвідує дошкільний навчальних заклад. Разом з тим, батько не водив сина до садочка, не цікався успіхами дитини, не бере участі у святкових заходах, які проводилися в ДНЗ.

Дитина повністю знаходиться на утриманні позивачки. Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників, відносно ОСОБА_2 відкрито 9 виконавчих проваджень про стягнення коштів на користь держави, що свідчить про те, що відповідач є не законослухняним громадянином та неспроможний матеріально забезпечити сина. Така поведінка батька може справити негативний вплив на розвиток духовних цінностей дитини та формування її світогляду.

Син проживає з позивачкою у хороших житлово-побутових умовах, забезпечений усім необхідним для гармонійного життя та розвитку. Він не заперечує щодо позбавлення батьківських прав його батька. Відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомленн,; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. В перші роки після розлучення син прагнув поділитися з батьком своїми новинами, просив спілкуватися з ним. Проте, такі пропозиції сина залишилися поза увагою ОСОБА_2 .

Вважає, що зазначені обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Панчука М.В. від 22 кваітня 2021 відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

30 липня 2021 року ухвалою суду замінено у справі третю особу Службу у справах дітей Дубенської РДА на Орган опіки та піклування Смизької селищної ради.

У зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Панчука М.В. 28.09.2021 року було призначено повторний автоматизований розподіл зазначеної справи. В результаті повторного автоматизованого розподілу справу було передано на розгляд судді Ралець Р.В.

Ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Ралець Р.В. справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

08 грудня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Шевчук В.М. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позові. Зазначив, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та відповідач жодних відносин не підтримують. Позивачка з сином проживає окремо. Відповідач не спілкується з сином, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в тому числі не допомагає матеріально. Всі витрати по утриманню дитини здійснює позивачка. ОСОБА_2 згідно наданої характеристики характеризуються негативно, неодноразово вчиняв домашнє насильство в сім`ї, зловживав алкогольним напоями. 11 листопада 2019 року він засуджений за вчинення умисного кримінального правопорушення за ст. 156 КК України.

Відповідач не спілкується з дитиною обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Після марних зусиль сина звернути увагу батька до себе, дитина більше не має бажання з ним спілкуватися. Після кількох років байдужого ставлення до сина, останній перестав називати його батьком та вважає своєю сім`єю маму та сестер. Зазначені обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення місця проживання дитини з позивачкою в с. Студянка Дубенського району Рівненської області.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що коли проживав з сім`єю, гроші дружині давав. На аліменти його ніхто на подавав, але він працював на роботі та сім`ю забезпечував. Сина також відвідував у дитячому садочку, дуже його любить. Бувша дружина сама забороняє йому спілкуватися з сином. Перед вироком суду, у 2020 році він з сином спілкувався. Не розуміє, чому позивачка хоче позбавити його батьківських прав. Він матеріально допомагав сім`ї, гроші давав дружині особисто в руки, тому жодного документального підтвердження цьому не має. Разом вони проживали до 2018 року, і ніяких проблем у них не було. Не заперечував, що ним вчинялося насильство відносно дружини, але це було лише два рази. При цьому їхній син присутній не був.

На даний час з сином не спілкується, оскільки коли телефонує, дружина не дає дитині трубку. Матеріально забезпечувати не має змоги, оскільки перебуває у місцях позбавлення волі. Хоча до 04 вересня 2020 року гроші постійно дружині давав. З 2020 року з сином не спілкується.

Представник органу опіки та піклування Смизької селищної ради Нагалка Г.П. позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила, що 06 серпня 2021 року рішенням комітету Смизької селищної ради було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . На підставі матеріалів справи, доводів матері, спілкування із працівниками медичного закладу та працівниками садочку, було встановлено, що батько не приймав участі у вихованні сина. Враховуючи те, що він засуджений на тривалий термін за вчинення умисного кримінального правопорушення відносно дитини, було прийнято рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснив, що на той час працював у Службі дітей Дубенської РДА. Дану сім`ю знає ще з 2016 року, коли в сім`ї трапилася біда, а саме співмешканець ОСОБА_1 вчинив щодо її доньки сексуальне насильство. Коли з поліції отримали підтверджуючі матеріали, цю дівчинку було поставлено на облік як дитину, що потрапила в складні життєві обставини. Крім того, підтвердив, що позивачка неодноразово телефонувала у службу дітей та повідомляла, що ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння вчиняє відносно неї домашнє насильство.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов до наступних висновків

Судом встановлено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свідоцтві про народження його батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Смизької селищної ради №3 від 11 січня 2021 року, ОСОБА_6 зареєстрований та проживає з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.6).

Мати дитини ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 (а.с.101).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 (82-83).

Вироком Млинівського районного суду Рівненської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156 та ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді 6 років 9 днів позбавлення волі (а.с.9-19).

11.04.2021 року ОСОБА_2 для відбування покарання вибув до ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» Рівненської області (а.с.46).

Відповідно до характеристики, наданої Смизькою селищною радою №2508/03-15 від 16.12.2020 року, ОСОБА_2 зарекомендував себе негативно, засуджений до позбавлення волі. До сільської ради надходили усні звернення щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства в сім`ї та про агресії в стані алкогольного сп`яніння (а.с.25).

Згідно повідомлення КНП «Смизький ЦПМСД» від 17 листопада 2020 року, в медичній документації дані про відвідування і звернення за медичною допомогою ОСОБА_2 з приводу здоров`я та проведення профілактичних щеплень свого сина ОСОБА_6 не відображені (а.с.26).

Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників стосовно ОСОБА_2 відкрито 9 виконавчих проваджень про стягнення коштів на користь держави (а.с.29-30).

Як вбачається з матеріалів справи, з 02.01.2018 року по 2021 рік ОСОБА_6 відвідував Студянський ЗДО. Як свідчить висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 18 червня 2021 року, дитина проживає у неповній сім`ї. Мамам приділяє достатньо уваги вихованню дитини (а.с.8,120).

В матеріалах справи міститься письмовий висновок виконавчого комітету Смизької селищної ради від 06 серпня 2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_6 (а.с.161-164).

За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку відносно своєї дитини, не приймає участі у її вихованні, матеріальної допомоги не надає. Зазначене є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України.

Також, суд роз`яснює ОСОБА_2 , що у відповідності до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., які в разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 164, 166, 169, 180 СК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (1977 року народження, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (1981 року народження, зареєстроване місце проживання с. Студянка, Дубенського району, Рівненської області, місце перебування: с. Іванчі, Володимирецького району, Рівненської області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Смизької селищної ради (, адреса вул. Заводська, 1б смт Смига, Дубенського району, Рівненської області) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , 1981 року народження, батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (1981 року народження, зареєстроване місце проживання с. Студянка, Дубенського району, Рівненської області, місце перебування: с. Іванчі, Володимирецького району Рівненської області) на користь ОСОБА_1 (1977 року народження, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, але не раніше закінчення строку карантину, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17 травня 2022 року.

Суддя Р.В. Ралець