Постанова

Іменем України

10 травня 2022 року

м. Київ

справа № 487/3037/16-ц

провадження № 61-1757св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бабченко Дмитро Іванович, на постанову Миколаївського апеляційного суду

від 20 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Крамаренко Т. В.,

Бондаренко Т. З., Темнікова В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та виділення в натурі нерухомого майна, посилаючись на те, що з 22 травня 1998 року по 04 листопада 2016 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . За час спільного сімейного життя ними за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу

від 03 травня 2001 року було придбане нежитлове приміщення загальною площею 86,3 кв. м літ. «Б», розташоване за адресою: АДРЕСА_1 иколаїв,та на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22 листопада 2001 року відповідачем у приватну власність отримано нежитлове приміщення автосалону з магазином автозапчастин, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 иколаїв.

Крім того, під час шлюбу подружжям було придбане також рухоме майно, а саме: автомобіль марки FORD CARGO, 1996 року, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , вартістю 10 000,00 грн; автомобіль марки МАЗ 437041-281,

2005 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 335,00 грн; автомобіль марки ГАЗ 4301, 1995 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 3 800,00 грн; автомобіль марки ЗАЗ 11055-42 1197, 2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 7 000,00 грн; автомобіль Mazda MPV, 2003 року, вартістю 210 000,00 грн. Чотири перші автомобілі знаходяться у нього,

а останнім відповідач розпорядилася на власний розсуд, знявши його

з реєстрації.

Також ними було придбано комплекс механічних пристроїв, які фактично становлять собою цілісний комплекс і знаходяться у нього, а саме: стенд розвал-сходження Trigon 709, вартістю 125 000,00 грн; верстат шиномонтажний розбірний, вартістю 17 500,00 грн; верстат шиномонтажний балансувальний, вартістю 17 500,00 грн; верстат шиномонтажний диско правильний, вартістю 37 500,00 грн; газову станцію (компресор), вартістю 30 000,00 грн; пневматичні домкрати 2 одиниці, загальною вартістю

6 000,00 грн. Також подружжям було придбане рухоме майно, яке знаходиться в належній відповідачу квартирі АДРЕСА_2 , а саме: спальний гарнітур дубовий, вартістю 75 000 грн; телевізор «Philips» 2 шт, вартістю 5 000,00 грн кожний; тумба під телевізор, вартістю 10 000,00 грн; кухонний гарнітур, вартістю 1 000,00 грн; шафи передпокою, вартістю 1 000,00 грн; комп`ютер, вартістю 17 500,00 грн; меблева стінка дитяча, вартістю 1 000,00 грн; пральна машина, вартістю 5 000,00 грн; стіл, вартістю 3 000,00 грн, диван, вартістю 26 000,00 грн та холодильник, вартістю 15 000,00 грн.

Враховуючи наведене, з урахуванням збільшення позовних вимог, позивач остаточно просив поділити майно, набуте подружжям на час шлюбу, виділивши йому: автомобіль марки FORD CARGO, 1996 року реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 10 000,00 грн; автомобіль марки МАЗ 437041-281, 2005 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 335,00 грн; автомобіль марки ГАЗ 4301, 1995 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 3 800,00 грн; автомобіль марки ЗАЗ 11055-42 1197, 2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 7 200,00 грн, стенд розвал-сходження Trigon 709, вартістю 125 000,00 грн; верстат шиномонтажний розбірний, вартістю 17 500,00 грн; верстат шиномонтажний балансувальний, вартістю

17 500,00 грн; верстат шиномонтажний дископравильний, вартістю

37 500,00 грн; газову станцію (компресор), вартістю 30 000,00 грн; пневматичні домкрати 2 од., загальною вартістю 6 000,00 грн, диван, вартістю 26 000,00 грн, холодильник, вартістю 15 000,00 грн, всього на суму 295 836,00 грн, а також Ѕ частку нежитлового приміщення, загальною площею 86,3 кв. м літ. «Б», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 иколаїв та Ѕ частку нежитлового приміщення автосалону з магазином автозапчастин літ «А-3», загальною площею

465,8 кв. м зі службовою будівлею та спорудою, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 иколаїв.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 квітня 2019 року у складі судді Щербини С. В. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення загальною площею 86,3 кв. м, основною площею 68,3 кв. м, літ. Б, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення автосалону з магазином автозапчастин, за літ. А-3, загальною площею 465,8 кв. м з службовою будівлею та спорудою, розташованого на АДРЕСА_1 .

Виділено у користування ОСОБА_1 нежитлові приміщення літ. Б, що знаходяться на АДРЕСА_1 , а саме:

1-6 коридор, площею 7,0 кв. м, 1-8 бокс, площею 36,8 кв. м, 1-9 тамбур, площею 0,8 кв. м, що разом складають 44,6 кв. м та відповідають

51/100 частки.

Виділено у користування ОСОБА_2 нежитлові приміщення літ. Б,

що знаходяться на АДРЕСА_1 , а саме:

1-1 тамбур, площею 0,8 кв. м, 1-2 основне, площею 14,8 кв. м, 1-3 кладова, площею 6,3 кв. м, 1-4 санвузол, площею 1,9 кв. м, 1-5 коридор площею

4,2 кв. м, 1-7 кабінет, площею 14,4 кв. м, що разом складають 42,40 кв. м та відповідають 49/100 частки.

Виконати ремонтно-будівельні роботи щодо демонтування та закладення дверних прорізів та поділу горищного простору.

Виділено у користування ОСОБА_1 нежитлові приміщення автосалону з магазином автозапчастин, за літ. А-3 з службовою будівлею та спорудою, що знаходяться на АДРЕСА_1 , а саме: 1-й поверх: 1-1 основне, площею 71,9 кв. м, 1-2 санвузол, площею 3,2 кв. м, 1-3 насосна, площею 1,7 кв. м, 2-й поверх: 1-15 вбиральня, площею 1,4 кв. м, 1-16 вітрина, площею 6,6 кв. м, 1-17 основне, площею 22,8 кв. м, 1-18 коридор, площею 7,5 кв. м, 1-19 основне, площею 32,7 кв. м, 1-20 основне, площею 11,4 кв. м, 1-21 санвузол, площею 2,7 кв. м, 3-й поверх: 1-27 основне, площею 77,3 кв. м,

1-34 вбиральня, площею 1,3 кв. м, 1-35 вітрина, площею 5,6 кв. м, що разом складають 246,1 кв. м. та відповідають 51/100 частки.

Виділено у користування ОСОБА_2 нежитлові приміщення автосалону з магазином автозапчастин, за літ. А-3, з службовою будівлею та спорудою, що знаходяться на АДРЕСА_1 , а саме:

1-й поверх: 1-4 основне, площею 45,2 кв. м, 1-5 підсобне, площею 9,0 кв. м, 1-7 основне, площею 14,6 кв. м, 1-11 коридор, площею 6,2 кв. м;

2-й поверх: 1-12 сходинкова клітина, площею 10,8 кв. м, 1-13 вітрина, площею 6,6 кв. м, 1-14 вбиральня, площею 1,3 кв. м, 1-22 санвузол, площею 3,1 кв. м, 1-23 основне, площею 21,3 кв. м, 1-24 основне, площею 14,4 кв. м,

1-25 основне площею 23,8 кв.м, 3-й поверх: 1-26 сходинкова клітина площею 10,5 кв. м, 1-28 основне, площею 43,7 кв. м, 1-29 основне, площею 14,9 кв. м, 1-30 підсобне, площею 3,1 кв. м, 1-31 коридор, площею 2,3 кв. м, 1-32 вітрина, площею 5,6 кв. м, 1-33 вбиральня, площею 1,3 кв. м, що разом складають 237,7 кв. м та відповідають 49/100 частки.

Виконати ремонтно-будівельні роботи: демонтувати та закласти дверні прорізи на 2-му поверсі між приміщеннями 1-18 (коридор) в приміщення 1-12 (сходова клітина - коридор) та 3-му поверсі між приміщенням 1-26 в приміщення 1-27. Поділ горищного простору виконується співвісне стінам, які розділяють нежитловий будинок на дві частини, що забезпечує доступ кожного із співвласника до приналежної частини перекриття та покрівлі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок грошової компенсації 17 871,00 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що поділу підлягає лише нерухоме майно на АДРЕСА_1 , частки сторін в якому є рівними. Щодо іншого майна, то ні одна із сторін не довела, що воно придбане за спільні кошти у спільну сумісну власність, є в наявності або приховано іншою стороною.

Короткий зміст судових рішень апеляційної і касаційної інстанцій

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені частково. Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 квітня 2019 року в частині вирішення вимог про поділ спільного рухомого майна, набутого подружжям в період шлюбу у спільну сумісну власність, скасовано та прийнято в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного рухомого майна подружжя, набутого ними в період шлюбу у спільну сумісну власність, задоволено частково. Проведено поділ рухомого майна, набутого в період шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .

Виділено у приватну власність ОСОБА_1 автомобілі: марки FORD CARGO,1996 року реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартістю 130 272,25 грн; марки МАЗ 437041-281, 2005 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 164 640,00 грн; марки ГАЗ 4301, 1995 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 95 300,00 грн; марки ЗАЗ 11055-42 1197, 2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 45 820,00 грн; стенд розвал-сходження Trigon 709 вартістю 125 000,00 грн; верстак шиномонтажний розбірний вартістю 17 500,00 грн; верстак шиномонтажний балансувальний, вартістю 17 500,00 грн; верстак шиномонтажний дископравильний, вартістю 37 500,00 грн; газову станцію (компресор) вартістю 30 000,00 грн; пневматичні домкрати

2 одиниці, загальною вартістю 6 000,00 грн, а всього на суму 669 532,25 грн.

Виділено у приватну власність ОСОБА_2 : автомобіль Mazda MPV,

2003 року, вартістю 184 540,0 грн; спальний гарнітур дубовий, вартістю 2 500,00 грн, телевізор «Philips» 2 шт. загальною вартістю 4 600,00 грн, тумба під телевізор, вартістю 70,00 грн, кухонний гарнітур, вартістю

1 000,00 грн, шафи передпокою, вартістю 95,00 грн, комп`ютер, вартістю 574,75 грн, меблева стінка дитяча, вартістю 383,16 грн, пральна машинка, вартістю 1 572,00 грн, стіл, вартістю 63,86 грн, диван, вартістю 95,79 грн; холодильник, вартістю 830,19 грн, а всього на суму 196 324,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 236 603,75 грн як різницю між вартістю ідеальної та реально виділеної частки у спільному рухомому майні колишнього подружжя. Рішення в частині вирішення вимог про розподіл нерухомого майна, що перебувало у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі і щодо стягнення різниці між вартістю ідеальної і реально виділеної частки, та в частині поділу нерухомого майна в натурі, а також розподілу судових витрат залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 липня 2021 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову суду касаційної інстанції мотивовано тим, що здійснюючи поділ рухомого майна та відступаючи від засад рівності часток подружжя шляхом збільшення частки позивача (позивачу виділено чотири транспортні засоби та інше майно на загальну суму 669 532,25 грн, а відповідачу виділено один автомобіль та меблі в квартирі на загальну суму 196 324,75 грн), суд апеляційної інстанції виходив з того, що такий поділ відповідає порядку користування сторонами вказаним майном. Разом із тим, здійснюючи поділ рухомого майна та відступаючи від засад рівності часток подружжя, суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин, які мають істотне значення для вирішення справи, визначених в статті 70 СК України, та дійшов передчасного висновку про можливість збільшення частки позивача, та відповідно зменшення частки відповідача. Разом з тим, з урахуванням того, що під час вирішення справи щодо поділу майна подружжя суди повинні враховувати все майно подружжя, в тому числі й рухоме та нерухоме, позовні вимоги про поділ такого майна взаємопов`язані між собою.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 23 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Проведено поділ рухомого майна, набутого в період шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 у спільну сумісну власність, виділивши у приватну власність:

ОСОБА_1 автомобіль марки FORD CARGO, 1996 року д/н НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_6 вартістю 130 272,25 грн, автомобіль марки ГАЗ 4301, 1995 року, д/н НОМЕР_3 , № шасі НОМЕР_7 , вартістю 95 300,00 грн, автомобіль марки ЗАЗ 97, 2007 року, д/н НОМЕР_4 вартістю 45 820,00 грн, стенд розвал-сходження Trigon 709 вартістю 125 000,00 грн, верстак шино монтажний розбірний вартістю 17 500,00 грн, верстак шино монтажний балансувальний вартістю 17 500,00 грн, верстак шино монтажний диско правильний вартістю 37 500,00 грн, газову станцію (компресор) вартістю 30 000,00 грн, пневматичні домкрати 2 одиниці загальною вартістю 6 000,00 грн, а всього на суму 504 892,25 грн;

ОСОБА_2 автомобіль марки Mazda MPV, д/н НОМЕР_8 , 2003 року,

№ шасі НОМЕР_9 вартістю 184 540,00 грн, автомобіль марки МАЗ 437041-281, 2005 року, д/н НОМЕР_2 , № шасі НОМЕР_10 вартістю 164 640,00 грн, спальний гарнітур дубовий вартістю 1 596,51 грн, два телевізора «PHILIPS» загальною вартістю 2 973,58 грн, тумбу під телевізор вартістю 44,70 грн, кухонний гарнітур вартістю 127,72 грн, шафи передпокою вартістю 95,79 грн, комп`ютер вартістю 574,75 грн, меблеву стінку дитячу вартістю 383,16 грн, пральну машину «LG» вартістю 1 500,72 грн, стіл вартістю 63,86 грн, диван вартістю 95,79 грн, холодильник «SAMSUNG» вартістю

830,19 грн, а всього на суму 357 466,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 73 712,74 грн грошової компенсації вартості виділеного майна.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна шляхом виділення в натурі нерухомого майна відмовлено.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги про поділ спільного майна шляхом виділення в натурі нерухомого майна задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 26 березня 2018 рок варіанти поділу передбачають відступлення від розміру ідеальних часток сторін з нарахуванням відповідної компенсації за відступлення від частки співвласника, а також необхідно виконати ремонтно-будівельні роботи щодо перепланування. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні погодження з компетентними органами на можливість здійснення запланованих експертом перепланувань та переобладнань при виділенні кожному із співвласників належної йому частки у спірній квартирі згідно із запропонованими експертом варіантами, які повинні бути отримані та надані суду до ухвалення судового рішення, оскільки такі документи є однією з умов правильного вирішення спору.

Вирішуючи питання щодо рухомого майна, суд виходив із того, що воно придбане сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, а тому підлягає поділу шляхом виділу у власність кожній стороні конкретного майна, виходячи із рівності часток подружжя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

До Верховного Суду 27 січня 2022 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення апеляційної інстанції, у якій просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині розподілу рухомого майна та невизнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та передати справу частково на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції здійснив поділ рухомого майна, який не відповідає рівності часток кожного із подружжя, неправильно встановив вартість рухомого майна. Вказує, що нерухоме майно є не є самочинним будівництвом, а тому підлягає поділу.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 03 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 22 травня 1998 року по 04 листопада 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час спільного проживання подружжям було набуте нерухоме майно, зокрема нежитлове приміщення загальною площею 86,3 кв. м, основною площею 68,3 кв. м літ. Б, що знаходиться на АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Балкіною О. Л. від 03 травня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1948, та нежитлові приміщення автосалону з магазином автозапчастин, за літ. А-3 загальною площею 465,8 кв. м з службовою будівлею та спорудою, розташовані на АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 12 грудня 2011 року, виданого відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради

від 22 листопада 2011 року № 1239.

Відповідно до технічного паспорту нежитлових приміщень, які знаходяться на АДРЕСА_1 , до їх складу входять самочинно збудовані нежитлові приміщення літ. «А-3» (збільшена загальна площа на 17,0 кв. м. за рахунок влаштування підповерху); прибудова літ. «А1 - 1» (площа забудови 84,5 кв. м, загальна площа 71,3 кв. м); навіс літ. «В» (площа забудови 63,8 кв. м) (а. с. 49, т. 3).

Згідно з технічним паспортом на нежитлове приміщення, яке знаходиться на АДРЕСА_1 , до його складу входять самочинно збудована прибудова літ. «Б1» (площа забудови 2,70 кв. м, загальна площа 2,50 кв. м); гараж літ. «Х» (площа забудови 24,7 кв. м) (а. с. 62, т. 3).

Також подружжям за час спільного проживання було придбане рухоме майно, зокрема: автомобіль марки FORD CARGO, 1996 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 11 березня 2015 року; автомобіль марки МАЗ 437041-281, 2005 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 15 серпня 2014 року; автомобіль марки ГАЗ 4301, 1995 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 , дата реєстрації 01 лютого 2013 року; автомобіль марки

ЗАЗ 11055-42 1197, 2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_4 , дата реєстрації 05 липня 2014 року; автомобіль марки Mazda MPV, 2003 року, дата реєстрації 22 травня 2004 року.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи

від 12 березня 2020 року ринкова вартість досліджуваних транспортних засобів на момент дослідження, без урахування технічного стану та розукомплектації, становить: марки FORD CARGO, 1996 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 - 130 272,25 грн; марки МАЗ 437041-281, 2005 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 -164 640,00 грн;

марки ГАЗ 4301, 1995 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 - 95 300,00 грн; марки ЗАЗ 11055-42 1197, 2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_4 - 45 820,00 грн, Mazda MPV, 2003 року - 184 540,00 грн (том 3, а. с. 149-159).

Відповідно до інформації, наданої регіональним сервісним центром МВС в Миколаївській області, автомобіль Mazda MPV, 2003 року, з 22 травня 2004 року по 02 липня 2016 року перебував у власності ОСОБА_2 02 липня 2016 року вказаний транспортний засіб було знято з обліку для реалізації громадянином ОСОБА_3 , який діяв за дорученням серії НВТ № 510862, та станом на 2020 рік зазначений автомобіль значиться як знятий з обліку для реалізації (том 3, а. с. 182).

Також подружжям було придбано майно, яке знаходиться в нежитловому приміщенні на АДРЕСА_1 та використовується для здійснення підприємницької діяльності, а саме: стенд розвал-сходження Trigon 709, вартістю 125 000,00 грн; верстат шиномонтажний розбірний, вартістю 17 500,00 грн; верстат шиномонтажний балансувальний, вартістю 17 500,00 грн; верстат шиномонтажний дископравильний, вартістю 37 500,00 грн; газову станцію (компресор), вартістю 30 000,00 грн; пневматичні домкрати 2 одиниці, загальною вартістю 6 000,00 грн.

Матеріали справи не містять документів про походження вказаного майна, дату та ціну його придбання, проте жодна із сторін не заперечувала факт його придбання в період шлюбу.

Крім того, спільним для сторін є і майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_2 , а саме: спальний гарнітур дубовий, вартістю 2 500,00 грн; телевізор «Philips» 2 шт., загальною вартістю 4 600,00 грн; тумба під телевізор, вартістю 70,00 грн грн, кухонний гарнітур, вартістю 1 000,00 грн; шафи передпокою, вартістю 95,00 грн; комп`ютер, вартістю 574,75 грн, меблева стінка дитяча, вартістю 383,16 грн, пральна машинка, вартістю 1 572,00 грн; стіл, вартістю 63,86 грн; диван, вартістю 95,79 грн; холодильник, вартістю 830,19 грн, а всього на суму 196 324,75 грн.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Щодо поділу нерухомого майна

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті

356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Пунктом 2.3 глави 2 цієї Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, таким чином виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Будівництво об`єкта нерухомого майна є самочинним за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року справі № 6-130цс13 та постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 № 61-12св17 та 06 листопада 2019 року №61-36377св18.

Допитаний під час апеляційного розгляду експерт Лесків С. А. пояснила, що при проведенні експертизи нею було використано технічні паспорти на спірні об`єкти нерухомості, виготовлені КП ММБТІ станом на 02 лютого 2018 року в яких було зазначено про самочинне будівництво про що нею також відтворено у висновку № 125-053, а саме: буд. АДРЕСА_1 2-1 котельна - пл. 2,5 кв.м. - самовільна побудована, буд. АДРЕСА_1 під поверх 1 пов. 1-6 - основне пл. 11,4 кв.м., 1-8 - коридлор - пл. 1,5 кв.м., 1-9 - вбиральня - пл.1,1 кв.м., 1-10- підсобне - пл. 3,0 кв.м., 1-1 поверх - 1-36- основне -пл. 62,6 кв.м., 1-37 - вбиральня - пл. 1,0 кв.м., 1-38 - душова -

пл. 1,7 кв.м., 1-39 - підсобне - пл. 6,0 кв. м.

Відповідно до технічного паспорту нежитлових приміщень, які знаходяться на АДРЕСА_1 , до їх складу входять самочинно збудовані нежитлові приміщення літ. «А-3» (збільшена загальна площа на 17,0 кв. м. за рахунок влаштування підповерху); прибудова літ. «А1 - 1» (площа забудови 84,5 кв. м, загальна площа 71,3 кв. м); навіс літ. «В» (площа забудови 63,8 кв. м) (а. с. 49, т. 3).

Згідно з технічним паспортом на нежитлове приміщення, яке знаходиться на АДРЕСА_1 , до його складу входять самочинно збудована прибудова літ. «Б1» (площа забудови 2,70 кв. м, загальна площа 2,50 кв. м); гараж літ. «Х» (площа забудови 24,7 кв. м) (а. с. 62, т. 3).

Установивши, що до складу спірного нежитлового майна входять самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_1 про поділ спільного майна шляхом виділення в натурі нерухомого майна.

Доводи касаційної скарги про відсутність самочинного будівництва спростовуються висновком судової будівельно-технічної експертизи

від 26 березня 2018 року, а також технічними паспортами на спірні приміщення, виготовленими КП ММБТІ 02 лютого 2018 року (а. с. 48-70, т. 3).

Щодо поділу рухомого майна

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

За загальним правилом, закріпленим у статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки співвласників є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що подружжям за час спільного проживання було придбане рухоме майно, зокрема: автомобіль марки FORD CARGO,

1996 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 11 березня 2015 року; автомобіль марки МАЗ 437041-281, 2005 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 15 серпня 2014 року; автомобіль марки ГАЗ 4301, 1995 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 , дата реєстрації 01 лютого

2013 року; автомобіль марки ЗАЗ 11055-42 1197, 2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_4 , дата реєстрації 05 липня 2014 року; автомобіль марки Mazda MPV, 2003 року, дата реєстрації 22 травня 2004 року.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи Миколаївського відділення Одеського Науково-дослідницького інституту судових експертиз від 12 березня 2020 року ринкова вартість досліджуваних транспортних засобів на момент дослідження, без урахування технічного стану та розукомплектації, становить: марки FORD CARGO - 130 272,25 грн; марки МАЗ - 164 640 грн; марки ГАЗ 4301- 95 300 грн; марки ЗАЗ - 45 820 грн, Mazda MPV, 2003 року - 184 540 грн, а всього на суму 620 572,25 грн (а. с. 149-159,

т. 3).

Відповідно до інформації, наданої регіональним сервісним центром МВС в Миколаївській області, автомобіль Mazda MPV, 2003 року, з 22 травня

2004 року по 02 липня 2016 року перебував у власності ОСОБА_2 , 02 липня 2016 року вказаний транспортний засіб було знято з обліку для реалізації громадянином ОСОБА_3 , який діяв за дорученням, та станом на

06 жовтня 2021 року зазначений автомобіль значиться як знятий з обліку для реалізації (а. с. 82 т. 3, а. с.9-10 т. 5).

Крім того, автомобіль марки ГАЗ 4301, 31 липня 2020 року перереєстровано на нового власника та автомобіль марки ЗАЗ 20 грудня 2018 року перереєстровано на нового власника (т. 5 а. с. 11, 13).

Також подружжям було придбано майно, яке на теперішній час знаходиться у користуванні для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , а саме: стенд розвал-сходження Trigon 709 вартістю 125 000 грн, верстак шино монтажний розбірний вартістю 17 500 грн, верстак шино монтажний балансувальний вартістю 17 500 грн, верстак шино монтажний диско правильний вартістю 37 500 грн, газову станцію (компресор) вартістю

30 000 грн, пневматичні домкрати 2 одиниці загальною вартістю 6 000 грн на загальну суму 233 500 грн.

Матеріали справи не містять документів про походження вказаного майна, дату та ціну його придбання, проте жодна із сторін не заперечувала факт його придбання в період шлюбу та визначену вартість.

Посилання позивача на те, що обладнання не знаходиться у його користуванні спростовуються наданими відповідачкою матеріалами кримінального провадження № 0001700 (а. с. 63-146, 213-297,

т. 5).

Крім того, спільним для сторін є і майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_2 , а саме: спальний гарнітур дубовий вартістю 1 596,51 грн, два телевізора «PHILIPS» загальною вартістю

2 973,58 грн, тумба під телевізор вартістю 44,70 грн, кухонний гарнітур вартістю 127,72 грн, шафи передпокою вартістю 95,79 грн, комп`ютер вартістю 574,75 грн, меблева стінка дитяча вартістю 383, 16 грн, пральна машина «LG» вартістю 1 500, 72 грн, стіл вартістю 63,86 грн, диван вартістю 95,79 грн, холодильник «SAMSUNG» вартістю 830,19 грн на суму 8 286,77 грн.

Вартість вказаного майна встановлена звітом з незалежної оцінки рухомого майна у вигляді меблів та побутової техніки, проведеного експертно-консультаційним підприємством ТОВ «Антан-Юг» від 13 червня 2018 року

(а. с. 143-179 т. 2).

Загальна вартість придбаного під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами майна складає 862 359,02 грн

Вирішуючи спір суд апеляційної інстанції, на підставі наданих сторонами доказів, встановивши, що спірне рухоме майно набуте сторонами у період шлюбу за спільні кошти, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, дійшов правильного висновку про те, що спірне рухоме майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними шляхом виділення у власність сторонам конкретного рухомого майна (автомобіля, меблів, техніки), та правильно стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок рівності часток при поділі сумісного майна подружжя компенсацію у розмірі 73 712,74 грн.

Суд апеляційної інстанції врахував вказівки, викладені у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року (частина перша статті 417 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги щодо відступлення судом апеляційної інстанції від рівності часток кожного із подружжя у спірному рухомому майні не відповідають матеріалам справи та встановленим судом обставинам. Суд апеляційної інстанції здійснив поділ рухомого майна з незначним відхиленням від рівності часток подружжя, присудивши відповідачу виплату компенсацію на користь позивача за таке відхилення.

Інші доводи заявника, які спрямовані на необхідність переоцінки доказів у справі та незгоду із обставинами встановленими апеляційним судом, підлягають відхиленню з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на викладене, аргументи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, якими у повному обсязі встановлені обставини справи, досліджені наявні докази, перевірені доводи сторін та дана їм належна оцінка.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бабченко Дмитро Іванович, залишити без задоволення, а постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович