АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
18 травня 2022 року
Справа № 713/2877/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Одинака О. О.
суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.
секретар Конецька Д.Г.
заінтересована особа Вижницька державна нотаріальна контора Чернівецької області
апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 березня 2022 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Пилип`юк І.В.
Короткий зміст заяви
В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою.
Просила встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,60 га, яка розташована на території Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлому ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №030322 від 4 серпня 2003 року.
Посилалася на те, що 24 вересня 2010 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,60 га, яка розташована на території Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлому ОСОБА_2 .
У вказаному вище свідоцтві ім`я заявниці записано помилково, як ОСОБА_3 , що унеможливлює подальше звернення до нотаріальної контори з метою оформлення договору відчуження належної їй земельної ділянки.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 березня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

Суд виходив з того, що станом на 24 вересня 2010 року, тобто час посвідчення нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ім`я заявниці в її паспорті було зазначено ОСОБА_3 . В подальшому заявниці був виданий новий паспорт та її ім`я було змінено на ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про народження.

Отже, жодної помилки у свідоцтві про право на спадщину за заповітом нотаріусом не було допущено.

Для реалізації прав заявниці на розпорядження своїм майном їй необхідно надати нотаріусу чи іншому державному реєстратору відповідний витяг про зміну імені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що державним нотаріусом Мицкан Ж.І. було відмовлено їй у виправленні імені в свідоцтві про право на спадщину за законом. Нотаріусом було роз`яснено, що для реалізації свого права на розпорядження своїм майном заявниці слід надати нотаріусу чи державному реєстратору витяг про зміну власного імені, який вона може отримати у відділі державної реєстрації актів цивільного стану.

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачено посвідчення правочинів про відчуження майна шляхом надання нотаріусу витягу про зміну власного імені.

Вважає, що без відповідного судового рішення про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заявниця не зможе реалізувати своє право розпорядитись своїм майно.

Звернення до суду з даною заявою в порядку окремого провадження є виключним способом захисту її прав.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інший учасник справи відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ім`я заявниці зазначено, як ОСОБА_3 (а.с.8).

З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 11 лютого 1993 року вбачається, що ім`я заявниці зазначено, як ОСОБА_3 (а.с.24).

З паспорта заявниці, який виданий в листопаді 1995 року вбачається, що її ім`я зазначено, як ОСОБА_3 (а.с.66)

З заповіту ОСОБА_2 від 25 грудня 1997 року вбачається, що він все своє майно заповів, зокрема ОСОБА_1 (а.с.54).

20 лютого 2009 року до нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини від імені ОСОБА_1 (а.с.50).

24 вересня 2010 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,60 га, яка розташована на території Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлому ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №030322 від 4 серпня 2003 року (а.с.11).

З паспорта заявниці, який виданий 25 жовтня 2013 року вбачається, що її ім`я записано, як ОСОБА_3 (а.с.5).

В рішенні Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 січня 2014 року у справі №713/76/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ім`я заявниці зазначено, як ОСОБА_3 (а.с.23).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для задоволення заяви.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 320/948/18 (провадження N 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року N 643/6447/19 (провадження N 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі N 644/9753/19 (провадження N 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі N 554/3600/19 (провадження N 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі N 636/4087/19 (провадження N 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі N 752/20365/16-ц (провадження N 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі N 750/9847/18 (провадження N 61-18230св19).

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав у постанові від 8 грудня 2021 року у справі №464/6696/20.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця просить встановити факт належності їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки внаслідок зміни паспорта її ім`я змінилося з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 . Ім`я ОСОБА_3 було записано з її свідоцтва про народження. Вказаний факт заявниця просить встановити з метою реалізації свого права на розпорядження земельною ділянкою, яке посвідчене вказаним вище свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що факт, що підлягає встановленню, має юридичне значення та від встановлення такого факту залежить можливість реалізації заявницею своїх майнових прав.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що заявниця не має іншої можливості змінити своє ім`я в свідоцтві про право на спадщину за заповітом або підтвердити таку зміну імені з метою реалізації свого майнового права. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичного факту належності зазначеного правовстановлюючого документа.

З матеріалів справи вбачається, що зміна імені заявниці відбулася внаслідок видачі їй 25 жовтня 2013 року нового паспорта та в якому її власне ім`я зазначене згідно свідоцтва про народження.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 може реалізувати своє право на розпорядження земельною ділянкою, посвідченого свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, шляхом подання до нотаріуса свідоцтво про зміну імені, оскільки ім`я заявниці, зазначене в свідоцтві про народження, нею у встановленому законодавством порядку не змінювалось.

Суд першої інстанції також не врахував, що неправильне зазначення у свідоцтві про право на спадщину імені заявниці було пов`язано із тим, що у попередньому паспорті її ім`я було помилково зазначено як ОСОБА_3 замість ОСОБА_3 .

На даний час, внаслідок зміни імені в паспорті, що посвідчує особу заявниці, вона позбавлена можливості реалізувати її законне право на розпорядження земельною ділянкою.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 вересня 2010 року, посвідченого виконуючим обов`язки державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Войціховським А.В., виданого на земельну ділянку, площею 0,60 га, яка розташована на території Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, кадастровий номер :01:003:0344, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №030322.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 березня 2022 року скасувати.

Встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 вересня 2010 року, посвідченого виконуючим обов`язки державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Войціховським А.В., виданого на земельну ділянку, площею 0,60 га, яка розташована на території Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, кадастровий номер :01:003:0344, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №030322.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 травня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна