ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1906/22 Справа № 182/6336/20 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерного Товариства «Ощадбанк»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерного Товариства «Ощадбанк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2021 року, ухваленого суддею Рунчевою О.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерного Товариства «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначив, що 08.12.2017 року позивачем та відповідачем укладено заяву про приєднання №1344456 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та відкрито рахунок № НОМЕР_1 , який згодом змінився на рахунок № НОМЕР_2 .

Шляхом підписання вказаної заяви позивач приєднався до Договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви була розміщення на офіційній інтернет-сторінці www.oschadbank.ua тауклав з банком Договір, складовою частиною якого є умови Договору банківського рахунку, Кредитного договору (п.п. 3.1 п. 3 «Умова про приєднання до Договору Заяви про приєднання). У свою чергу, відповідно до умов договору, банк відкрив на ім`я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) за дебетово-кредитною схемою (п.п. 3.2 п.3 «Умов про приєднання до Договору» Заяви приєднання). Відповідно до п.п.6.1 п. 6 «Умови кредитування» Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, підписанням цієї заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, відповідач ініціював одержання та погодився з умовами користування кредитом, відповідно до умов договору, та підтвердив укладання між ним та банком кредитного договору.

У відповідності до умов договору банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 06.05.2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 16 376,76 грн., з яких 9569,31 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 4056, 34 грн. - проценти за користування кредитом; 620,28 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1473,24 грн. пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 269,74 грн. - 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 114,66 грн. - 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 60,79 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, від сплати яких відповідач ухиляється, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №1344456 від 08.12.2017 року станом на 06.05.2020 року, яка складається з заборгованості за основним боргом (кредитом) в розмірі 9569, 31 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять грн. 31 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 1228,25 грн. одна тисяча двісті двадцять вісім грн. 25 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерного Товариства «Ощадбанк», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені Банком вимоги, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

При цьому, скаржник зазначає, що наданими ним доказами повністю підтверджено укладення між сторонами кредитного договору, відкриття банківського рахунку з використання відповідачем електронного платіжного засобу, узгодження всіх істотних умов, а саме суму отриманого кредиту в розмірі 10 000 грн., строк кредитування 36 місяців, з можливим подовженням на той самий строк, процентна ставка за кредитом - фіксована 38% річних за користування кредитними коштами та 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс - періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки, пеня за несвоєчасне погашення основного боргу та несвоєчасне погашення процентів за користування кредитними коштами, тому суд не мав підстав відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення процентів, пені та в порядку ст.625 ЦПК України 3% річних та інфляційних втрат.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.12.2017 року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 був шляхом підписання Заяви про приєднання № 1344456 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с. 6-10) укладений Договір, складовою частиною якого є умови Договору банківського рахунку, Кредитного договору.

На підставі заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) (далі Заява). відповідач виявив бажання про отримання наступних максимальних параметрів кредитування: бажаний розмір кредиту 10000 грн., максимальний розмір кредиту 10000 грн. строк кредитування 36 місяців (п. 6.3), процентна ставка за кредитом фіксована 38% (п. 6.6) (а.с. 7).

Згідно п. 6.7 Заяви клієнт щомісячно здійснює часткове повернення в розмірі мінімального платежу, розмір якого встановлений договором.

Відповідно до п. 6.9 заяви, датою укладення Кредитного договору є дата підписання цієї Заяви, уповноваженим працівником банку, датою надання кредиту (частини кредиту), є дата використання позичальником кредитного ліміту (кредитних коштів), але не раніше дати першого зарахування заробітної плати ( умови застосовуються до зарплатних карток). Про встановлення кредиту позичальник повідомляється шляхом направлення смс повідомлення. Датою встановлення кредиту є дата направлення позичальнику смс повідомлення.

Згідно п. 6.10 заяви всі інші умови кредитного договору в тому числі порядок його зміни, містяться в договорі. Позичальник усвідомлює і погоджується, що дана заява, яка є складовою частиною заяви про приєднання, договір, розміщений у вільному доступі на інтернет сторінці www.oschadbank.ua, та інші документи, які є їх невід`ємними частинами, разом є кредитним договором.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку, виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Державний ощадний банк України» не повернуті, а за змістом вимог частини другої ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, в порушення положень ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів, на підтвердження вказаних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення інших сум задоволенню не підлягають.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитись з такими висновками суду першої інстанції, а саме в частині відсутності підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами, виходячи з наступних підстав.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами поділяються на встановлену законом, розмір та підстави стягнення якоих визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Позивач, звертаючись до суду з позовом просив стягнути з відповідача у зв`язку з невиконанням останньою кредитного зобов`язання, окрім тіла кредиту в розмірі 9569,31 грн., ще й інші складові, такі, як: 4056, 34 грн. - проценти за користування кредитом; 620,28 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1473,24 грн. пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 269,74 грн. - 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 114,66 грн. - 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 60,79 грн. - втрати від інфляції за заява про приєднання №1344456 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с.6); заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 11.10.2017 (а.с.7); паспорт споживчого кредиту (а.с.8); Таблиця обчислення загальної вартості кредиту (а.с.9-10); виписку по картковому рахунку (а.с.11-25); розрахунок заборгованості (а.с.26-27)., які підтверджують наявність кредитних правовідносин між сторонами та наявність заборгованості у відповідача перед позивачем.

Отже,оскільки грошові кошти використовувались відповідачем та на час розгляду справи не були повернуті позивачу, кредитор має право на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредита.

Як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором та його складових (процентів, пені) позивач посилався на те, що шляхом підписання вказаної заяви позивач приєднався до Договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви була розміщення на офіційній інтернет-сторінці www.oschadbank.ua тауклав з банком Договір, складовою частиною якого є умови Договору банківського рахунку, Кредитного договору (п.п. 3.1 п. 3 «Умова про приєднання до Договору Заяви про приєднання). У свою чергу, відповідно до умов договору, банк відкрив на ім`я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) за дебетово-кредитною схемою (п.п. 3.2 п.3 «Умов про приєднання до Договору» Заяви приєднання). Відповідно до п.п.6.1 п. 6 «Умови кредитування» Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, підписанням цієї заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, відповідач ініціював одержання та погодився з умовами користування кредитом, відповідно до умов договору, та підтвердив укладання між ним та банком кредитного договору.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у стягненні інших складових кредитного договору, виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що договір саме в цій редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та щодо сплати неустойки (пені) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, розміщений на сайті позивача договір належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи.

Проте, вимога позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягає задоволенню, оскільки сторонами кредитного договору була узгоджена базова процентна ставка за користування кредитними коштами, яка становить 38% річних (п.6.6.1) Заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка особисто підписана позичальником ОСОБА_1 (а.с.7), вимоги ж про стягнення пені не можуть бути задоволені, оскільки вони не узгоджені сторонами при підписанні кредитного договору.

При цьому, в Паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачем 08.12.2017, де визначено нарахування пені, зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 08 грудня 2017 року.(а.с.8-зворот.)

Щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то слід зазначити наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення, підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

Отже, Позивач має право на стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом або ж після закінчення строку кредитування, тобто строку дії картки (кредитування).

За змістом позовної заяви, вимоги про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, пред`явлені станом на 06.05.2020, й матеріали справи не містять відомостей щодо того, в якому ж саме порядку заявлено ці вимоги - з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом, або ж після закінчення строку кредитування, тобто строку діє кредитної картки.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами і ухвалює у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 06.05.2020 в розмірі 4056,34 грн., відповідно перерозподілу підлягає і судовий збір, сплачений позивачем під час розгляду справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, відповідно здійснюється розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2102 грн. ціна позову становила 16 376,76 грн., суд апеляційної інстанції частково задовольнив позовні вимоги на суму 4056,34 грн. та з урахуванням стягнутого судом першої інстанції тіла кредиту в розмірі 9569,31 грн., сума до стягнення з відповідача на користь позивача становить 13625,65 грн., що становить 83,2% від заявленої у позові суми, відповідно 83,2 % від сплаченого позивачем судового збору за подачу позову до суду - 2102 грн. становить 1748,86 грн. (2102х83,2/100), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1748,86 грн.

Позивачем за подачу апеляційної скарги на оскаржуване судове рішення було сплачено судовий збір в розмірі 3153 грн., відповідно 83,2% від цієї суми становить 2623,30 грн., тому стягненню з відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає судовий збір в розмірі 2623,30 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу відповідача позивача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерного Товариства «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2021 року в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором №1344456 від 08.12.2017 року станом на 06.05.2020 року скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за кредитним договором №1344456 від 08.12.2017 року станом на 06.05.2020 року, яка становить 4056,34 грн. (чотири тисячі п`ятдесят шість гривень тридцять чотири копійки.).

Рішення суду в частині стягнутого судом судового збору скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 1748,86 грн. (одна тисяча сімсот сорок вісім гривень 86 коп.) за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 2623,30 грн. (дві тисячі шістсот двадцять три гривні 30 коп.) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: