Провадження № 22-ц/810/1040/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Луганська обласна державна адміністрація

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 листопада 2021 року, постановленої Сєвєродонецьким міським судом у складі: судді Т.В. Шубочкіною, в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє -адвокат Лугова Ганна Анатоліївна до Луганської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

17 листопада 2021 року адвокат Лугова Ганна Анатоліївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Луганської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 листопада 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Мотивуючи таку ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що з позовної заяви вбачається, що предметом розгляду даної справи є перевірка обґрунтованості дій Луганської обласної державної адміністрації щодо відмови у наданні грошової компенсації за належне для отримання позивачем житлове приміщення. Суд зазначав, що у спірних правовідносинах відповідач наділений владними управлінськими функціями приймати рішення згідно із затвердженими Кабінетом Міністрів України нормативно-правовими актами щодо виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення. Таким чином, спір у цій справі не є приватноправовим, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд зазначав, що перевірка законності рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, є завданням адміністративного судочинства та має відбуватися в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 листопада 2021 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірні правовідносини між сторонами склались внаслідок вчинення дій та прийняття відповідачем рішень про відмову в перерахунку грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення. Тобто даний позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на її думку, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки пов`язані з порушенням права особи на отримання житла, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача. З огляду на зазначене спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічно-правовим, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства. У цьому випадку той факт, що відповідачем є суб`єкт владних повноважень не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 569/2101/16-а (№ рішення в ЄДРСР 85775719) та Верховним Судом в постанові від 23 січня 2020 року № 440/1649/19 (№ рішення в ЄДРСР 87129337). Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до вимог ч.2 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, отже до Сєвєродонецького міського суду Луганської області.» За таких обставин Позивач звертається для вирішення свого питання по суті до Сєвєродонецького міського суду Луганської області." Судом при винесенні оскаржуваної ухвали зазначене вище до уваги не взято, а лише визначено безумовною підставою для звернення до адміністративного суду факт того, що Відповідач є суб`єктом владних повноважень. З урахуванням того факту, що Стороною Позивача було поінформовано Суд про відмову Луганським окружним адміністративним судом у відкритті провадження по заявленим позовним вимогам у звязку з тим, що такі категорії справ виникають з житлових прав громадянина, вважаю, що судом при винесенні оскаржуваної ухвали порушено доступ особи до правосуддя, закріплений Конституцією України та міжнародно-правовими актами.

Доводи інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходило, що не заважає розгляду цивільної справи відповідно до положень ст.360 ЦПК України. Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду через систему ЕС. Клопотань про відкладення слухання справи не надходило .

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Пунктом 7 частини 1 статті 353 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвали щодо відмови у відкритті провадження у справі можуть бути оскаржені окремо від рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, позовної заяви, судом апеляційної інстанції встановлено, що 28.10.2021р. позивач звернувся з позовною заявою до Луганського окружного адміністративного суду (справа № 360/6385/21), проте Ухвалою від 08.11.2021р. суд відмовив у відкритті провадження в обґрунтування суд зазначив про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України з тих підстав, що зазначений спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства, оскільки даний позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

Спірні правовідносини між сторонами склались внаслідок вчинення дій та прийняття відповідачем рішень про відмову в перерахунку грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення. Тобто даний позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на її думку, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки пов`язані з порушенням права особи на отримання житла, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

З огляду на зазначене спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічно-правовим, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що відповідачем є суб`єкт владних повноважень не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 569/2101/16-а (№ рішення в ЄДРСР 85775719) та Верховним Судом в постанові від 23 січня 2020 року № 440/1649/19 (№ рішення в ЄДРСР 87129337).

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, отже до Сєвєродонецького міського суду Луганської області.»

За таких обставин Позивач звертається для вирішення свого питання по суті до Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

Судом при винесенні оскаржуваної ухвали зазначене вище до уваги не взято, а лише визначено безумовною підставою для звернення до адміністративного суду факт того, що Відповідач є суб`єктом владних повноважень.

З урахуванням того факту, що адміністративний суд відмовив у відкритті провадження по заявленим позовним вимогам у звязку з тим, що такі категорії справ виникають з житлових прав громадянина, апелянт вважає, що судом при винесенні оскаржуваної ухвали порушено доступ особи до правосуддя, закріплений Конституцією України та міжнародно-правовими актами.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 8 Загальної декларації прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відтак, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права (свободи, інтересу), бути адекватним наявним обставинам.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, від 30 травня 2018 року у справі № 826/7431/16, від 29 серпня 2018 року у справі № 488/1176/14-а, від 20 вересня 2018 року у справі № 815/2551/15, від 07 листопада 2018 року у справі № 358/460/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 685/1346/15-а та від 23 січня 2019 року у справі № 806/5217/15 встановлено правову позицію, що спір, пов`язаний із захистом порушених житлових прав, не є публічно- правовим і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги та приходить висновку, що Сєвєродонецький міський суд Луганської області помилково відмовив у відкриті провадження , чим порушив право заявника на звернення до суду.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала порушує право заявника на звернення до суду якє є суттєвою гарантією захисту прав заявника закріпленої в ст.6 Европейської Конвенції.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судова колегія під час апеляційного розгляду справи прийшла висновку про скасування ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 листопада 2021 року у відповідності до положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, де зазначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведеного ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод,статті 64 Конституції України , керуючись ст. 367, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст.376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 листопада 2021 року року скасувати, справу направити Сєвєродонецькому міському суду Луганської області для подальшого розгляду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко