Справа № 463/4859/21
Провадження № 2/463/56/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частину квартири, стягнення вартості частини квартири та визнання права власності на частину квартири, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: виділити йому, ОСОБА_1 , у користування житлову кімнату позначену на плані від № 4-5 площею 11,3 кв.м.; виділити відповідачу ОСОБА_2 у користування житлову кімнату позначену на плані під № 4-7 площею 27,1 кв.м., комірку позначену на плані під № 4-6 площею 3,7 кв.м., балкон позначений на плані під № 4-8 площею 0,8 кв.м.; в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити житлову кімнату позначену на плані від № 4-4 площею 19,9 кв.м. (для можливості доступу ОСОБА_1 в кімнату позначену на плані № 5 площею 11,3 кв.м.), кухню позначену на плані під № 4-3 площею 5,4 кв.м., ванну кімнату позначену на плані під № 4-2 площею 2,9 кв.м., коридор позначений на плані під № 4-1 площею 4,8 кв.м., а також підвал позначений на плані під № 1 площею 26,2 кв.м., який не входить в загальну площу квартири, однак є у спільному користуванні співвласників квартири незалежно від належної їм частки; а також про стягнення з відповідача в його користь понесених судових витрат.

Позов мотивує тим, що йому, його брату ОСОБА_2 та їх матері ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 9 лютого 2006 року на праві спільної сумісної власності належала квартири АДРЕСА_1 , що складається з трьох житлових кімнат, площею: 19,9 кв.м; 11,3 кв.м.; 27,1 кв.м; кухні площею 5,40 кв.м.; ванної кімнати площею 2,9 кв.м.; коридору площею 4,8 кв.м., комірки площею 3,7 кв.м., балкона площею 0,8 кв.м. та підвала площею 26,2 кв.м., загальна площа квартири 75,9 кв.м., житлова площа 58,3 кв.м. 5 вересня 2018 року на прохання відповідача договором про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. за реєстровим № 1712, між ними було визначено ідеальні частки у спільній сумісній власності, а саме по 1/3 частці кожному. В квартирі АДРЕСА_1 , попри реєстрацію у такій позивача та відповідача проживала лише їх мама ОСОБА_4 , оскільки остання бажала проживати одна. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після смерті матері відповідач змінив замок у вхідних дверях вказаної вище квартири та заселив в таку орендарів для проживання. За таких обставин позивач вважає, що відповідач позбавив його можливості користуватися, утримувати, облагороджувати належне йому майно. Отримані кошти від здачі в оренду спірної квартири відповідач привласнює собі. Позивач вказує, що з метою врегулювання даного спору неодноразово намагався порозмовляти з відповідачем, однак останній стверджує, що є повноправним власником квартири, оскільки отримав від матері в дарунок 1/3 частину спірної квартири, а оскільки частка позивача незначна, відтак він на думку відповідача не має право на користування спірною квартирою. Також позивач зазначає, що після неодноразових неправомірних дій відповідача звертався в правоохоронні органи з метою вирішення даного спору, його звернення працівниками правоохоронних органів були розглянуті, однак оскільки дані обставини носять цивільно-правовий характер йому рекомендували для вирішення даного питання звернутися до суду. З твердженням та поведінкою відповідача позивач незгідний, оскільки є власником 1/3 частини спірної квартири, що від загальної площі квартири складає 25,3 кв.м., окрім того частка в даній квартирі є єдиним його житлом, в якому він хоче проживати. Оскільки квартира АДРЕСА_1 складається з трьох житлових кімнат, відтак вважає, що є можливість встановлення порядку користування нею з врахуванням належної йому 1/3 частини спірної квартири шляхом виділення йому у користування житлової кімнати, позначеної на плані під № 4-5 площею 11.3 кв.м., а відповідачу - житлової кімнати, позначеної на плані № 4-7 площею 27,1 кв.м., комірки позначеної на плані під № 4-6 площею 3,7 кв.м., балкону позначеного на плані під № 4-8 площею 0,8 кв.м., залишивши в спільному користуванні житлову кімнату позначену на плані під № 4-4 площею 19,9 кв.м. (для можливості доступу позивача в кімнату позначену на плані № 5 площею 11,3 кв.м.), кухню позначену на плані під № 4-3 площею 5,4 кв.м., ванну кімнату позначену на плані під № 4-2 площею 2,9 кв.м., коридор позначений на плані під № 4-1 площею 4,8 кв.м., а також підвал позначений на плані під № 1 площею 26,2 кв.м., який не входить в загальну площу квартири, однак є у спільному користуванні співвласників квартири незалежно від належної їм частки.

Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 28 квітня 2021 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л.

Ухвалою суду від 2 червня 2021 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначену таку в підготовче засідання.

3 серпня 2021 року на адресу суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , поданий представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Лабаєм А.М., що діє на підставі ордеру серії ВС №1088449 від 26 липня 2021 року, відповідно до якого просить: припинити право ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка буде внесена позивачем на депозитний рахунок суду; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов мотивує тим, що ОСОБА_2 не погоджується із заявленим позовом ОСОБА_1 з огляду на наступне. Підтверджує, що відповідно до свідоцтва про право власності квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та 5 вересня 2018 року між ними було укладемо договір про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності, відповідно до якого кожному із співвласників належить 1/3 частина вказаної. Водночас 27 вересня 2018 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 належну їй 1/3 частину вказаної квартири та відтак позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 на даний час є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини зазначеної квартири. Зазначає, що загальна площа квартири становить 75,9 кв.м., така складається з трьох кімнат житловою площею 58,3 кв.м одна з яких є прохідною (27,1 кв.м. коміркою 3,7 кв.м, 11,3 кв.м та 19,9 кв.м), кухні площею 5,4 кв.м, ванної кімнати площею 2,9 кв.м і коридору 4,8 кв.м., також до квартири належить підвал 26,2 кв.м. Оскільки, на частку відповідача припадає 25,3 кв.м, то згадана квартира на думку позивача за зустрічним позовом є неподільною, адже вона знаходиться в багатоквартирному будинку і її неможливо поділити на дві окремі квартири з самостійними житловими (житлова кімната) та допоміжними (кухня, коридор, санвузол) приміщеннями, площі яких би відповідали часткам співвласників. Що стосується спільного володіння та користування квартирою, то таке на його думку є неможливим, оскільки відповідач разом із своєю сім`єю тривалий час (ще з 1980-х років) не проживає в згаданій квартирі, володіння і користування квартирою передбачає проживання у ній, а між позивачем та сім`єю відповідача склались непрості відносини і їх спільне проживання є неможливим. Також зазначає, що ОСОБА_1 є забезпечений житлом, адже як останній сам зазначає в первісній позовній заяві, він проживає в будинку АДРЕСА_2 , який зареєстрований за дружиною відповідача - ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_1 вже тривалий час не проживає у спірній квартирі і таке припинення права на частку не завдасть істотної шкоди його інтересам. Оскільки відповідач добровільно відмовляється припинити своє право на частку у спільному майні за відповідну компенсацію, то позивач змушений вирішувати це питання в судовому порядку.

Протокольною ухвалою підготовчого засідання від 18 серпня 2021 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

30 серпня 2021 року на адресу суду надійшов відзив позивача ОСОБА_1 на зустрічний позов.

Вважає, що його 1/3 частка відповідно до законодавства України не вважається незначною і може бути виділена в натурі, що описано ним в первісному позові. Вказана квартира не є маленькою однокімнатною, а трьохкімнатною квартирою, варіант поділу якої запропоновано ним. При цьому на його думку з квартири в багатоквартирному будинку в будь-якому випадку неможливо зробити дві повноцінні квартири з окремими входами, кухнями, ванними, тощо, відтак вважає аргументи позивача за зустрічним позовом щодо неподільності квартири недостатніми та суперечливими. Також вказує, що наведена у зустрічному позові інформація щодо того, що він не проживає у спірній квартирі з 1980-х років, є неправдивою та спростовується наведеним у первісному позові відомостями, що ОСОБА_2 позбавив його можливості проживати в даній квартирі. Щодо непростих відносин і неможливості спільного проживання вказує, що це також не відповідає дійсності, оскільки вони з ОСОБА_2 не сварилися, у нього до останнього нормальне відношення, оскільки він є його рідним братом. Також вказує, що зареєстрований у спірній квартирі та 1/3 частка такої є його єдиною приватною власністю. Зазначає, що є пенсіонером, йому 62 роки та він бажає доживати до своєї смерті у вказаній квартирі, а будинок, в якому він на даний час тимчасово проживає належить на праві приватної власності його дружині ОСОБА_5 , яка у своєму будинку його ні реєструвати, ні утримувати не збирається. Оскільки зазначена частка квартири є його єдиною приватною власністю і переселятися йому немає куди, позбавлення його частки вказаної квартири завдасть істотної шкоди його інтересам. У зв`язку з наведеним вважає зустрічний позов неаргументованим та неправдоподібним.

Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_6 витребувано в Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області належним чином завірені копії всіх погосподарських книг, в яких міститься інформація щодо зареєстрованого за ОСОБА_5 будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

1 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 на відзив ОСОБА_1 на зустрічний позов. Зазначає, що позивач за зустрічним позовом не погоджується із доводами відповідача за зустрічним позовом та вважає їх надуманими і необґрунтованими. Зокрема хоч ОСОБА_1 стверджує, що належна йому частка може бути виділена в натурі, однак сам зазначає у відзиві, що з квартири у багатоквартирному будинку нереально зробити дві повноцінні квартири з окремими входами, кухнями, ваннами і т.д. Вказує, що відповідач плутає поняття виділу майна в натурі чи його поділу та поняття встановлення порядку користування, які не є тотожними. Крім цього, неможливість поділу згаданої квартири підтверджується також висновком експерта № 39/21 від 9 серпня 2021 року. Зазначає, що твердження відповідача за зустрічним позовом про те, що він лише тимчасово не проживає у спірній квартирі є неправдивим та спрямованим на введення суду в оману, оскільки факт не проживання ОСОБА_1 протягом тривалого часу у зазначеній квартирі можуть підтвердити свідки. Також неправдивим на його думку є твердження ОСОБА_1 про те, що він не має у власності іншого житла, оскільки відповідно до даних зазначених в паспорті ОСОБА_1 він перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 з 9 жовтня 1982 року та відтак на думку позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить зареєстрований за останньою житловий будинок АДРЕСА_2 у якому він постійно проживає, хоча й без реєстрації. Оскільки частки співвласників майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності є рівними, а вказаний будинок має загальну площу 221 кв.м., то ОСОБА_1 у такому належить 110,5 кв.м., відтак відповідач за зустрічним позовом є забезпечений житлом і позбавлення його права на частку в квартирі АДРЕСА_1 з компенсацією вартості такої не завдасть йому істотної шкоди.

Також разом з відповіддю представника відповідача на відзив ОСОБА_1 на зустрічний позов на адресу суду 1 жовтня 2021 року надійшов відзив останнього на первісний позов.

Вказує, що відповідач ОСОБА_2 не погоджується з позовом ОСОБА_1 та вважає його необґрунтованим та безпідставним, звертаючи увагу на те, що на частку позивача у спірній квартирі припадає 25,3 кв.м загальної площі і 19,43 кв.м житлової площі, а на частку відповідача - 50,6 кв.м загальної площі та 38,87 кв.м житлової площі. При варіанті встановлення порядку користування, який запропонований позивачем відповідачу виділяється житлова площа, яка на 23,5 кв.м є меншою (більш ніж у 2 рази) від площі, що припадає на його частку, натомість, позивач просить виділити йому житлову площу, що лише на 8 кв.м є меншою від площі, яка припадає на його частку. Вказує, що у зв`язку з наведеним задоволення позову ОСОБА_1 призведе до суттєвого зменшення житлової площі відповідача та завдасть йому суттєвої шкоди. Додатково зазначає, що встановлення порядку користування житловою квартирою спрямоване на забезпечення права особи на її повноцінне проживання у цій квартирі, однак ОСОБА_1 не є таким, що потребує захисту свого права на проживання у спірній квартирі, адже він забезпечений житлом. Право позивача на володіння, користування та розпорядження спірною квартирою відповідач не порушує, але заперечує проти встановлення між сторонами порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , адже спільне володіння та користування цією квартирою між сторонами не можливе. Відтак на його думку задоволення первісного позову ОСОБА_1 призведе до порушення та звуження права власності відповідача.

6 жовтня 2021 року до суду надійшло заперечення ОСОБА_1 на відповідь на відзив по зустрічному позову. Вказує, що незгідний з висновком експерта № 39/21 від 9 серпня 2021 року, оскільки експерт вказуючи на неможливість поділу такої на відповідні частки приводить сучасні норми ДБН, а спірна квартира була побудована у 50-х роках 20-го століття, коли були інші вимоги. Зазначає, що за варіантом поділу, який він пропонує в своєму первісному поділі в користуванні ОСОБА_2 буде майже втричі більша площа, ніж у нього, хоч його частка в квартирі менша вдвічі. Також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з 1987 року, оскільки переїхав до дружини, натомість він проживав у такій разом зі своєю сім`єю та був позбавлений у 2020 році після смерті матері можливості проживати у такій відповідачем. Вказує, що будинок, в якому він тимчасового проживає, належний його дружині ОСОБА_5 на праві особистої власності, оскільки був збудований останньою за час шлюбу за власні кошти, а він участі в будівництві такого не брав та відмовляється від права власності на такий.

25 жовтня 2021 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив по первісному позову відповідно до якого з доводами ОСОБА_2 не погоджується з мотивів, вже зазначених ним в попередніх заявах по суті. Підсумовуючи свої аргументи вказує, що запропонований ним варіант поділу буде оптимальним при встановленні порядку користування спільною квартирою.

11 жовтня 2021 року та 1 листопада 2021 року на адресу суду з Давидівської сільської ради на виконання вказаної вище ухвали надійшли витребувані документи.

9 листопада 2021 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом, відповідно до якої просить: припинити право ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 557933,33 грн. вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка буде внесена на депозитний рахунок суду; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Зазначає, що в доповнення до попередніх вимог вказує суму, яку слід стягнути з позивача за зустрічним позовом на користь ОСОБА_1 і яка відповідно підлягає попередньому внесенню на депозит суду у зв`язку з тим, що 9 серпня 2021 року ТОВ «СЕРБ» було надано висновок експерта № 39/21 підготовлений для подання до суду, з якого можливо визначити вартість 1/3 частини зазначеної квартири. Зокрема відповідно до зазначеного висновку ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 1673800 грн. і виділити співвласникам 1/3 та 2/3 ідеальні частки у зазначеній квартирі - технічно неможливо.

Також 9 листопада 2021 року надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 про допит у якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Окрім того 9 листопада 2021 року надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 про стягнення судових витрат, відповідно до якої просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20000 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Вказує, що між позивачем ОСОБА_2 та Адвокатським бюро Андрія Лабая, 23 липня 2021 року було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого його предметом є надання правової допомоги у спорі з ОСОБА_1 . Додатком № 1 до зазначеного договору передбачено, що розмір гонорару за надання правової допомоги в межах укладеного договору, становить: 10000 грн. за представництво інтересів клієнта в даному суді у справі за позовом ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою та 10000 грн. за представництво інтересів клієнта у справі за позовом клієнта до ОСОБА_1 про позбавленні останнього права на частку в квартирі на АДРЕСА_3 . Таким чином, у зв`язку з розглядом судом даної справи позивач понесе витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката. Зазначає, що станом на час подання вказаної заяви на виконання договору про надання правової допомоги адвокатом вже частково було надано правову допомогу позивачу, зокрема проведено вивчення та правовий аналіз ситуації, що склалась у справі, підготовлено зустрічний позов, відзив на первісний позов, відповідь на відзив адвокатські запити, ряд заяв та клопотань з процесуальних питань, адвокат також взяв участь в декількох підготовчих судових засіданнях. Вказує, що інші, окрім долучених до даного клопотання, докази понесених витрат на правову допомогу, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Протокольними ухвалами підготовчого засідання 2 грудня 2021 року прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом та задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 про допит у якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Ухвалою суду від 2 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті та зобов`язано ОСОБА_2 внести до 31 січня 2022 року на депозитний рахунок Личаківського районного суду м. Львова вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 - 557933,33 грн.

27 січня 2022 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 , якою на виконання вказаної вище ухвали надано квитанції про внесення ОСОБА_2 21 січня 2022 року на депозитний рахунок Личаківського районного суду м. Львова грошових коштів у розмірі 557933,33 грн.

В судовому засіданні 31 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 у вступному слові повідомив, що свій позов підтримує з мотивів, вказаних у такому. Додатково зазначив, що позов зумовлений тим, що йому не дають змогу проживати в квартирі. Вказав, що проживав в квартирі з моменту вселення до смерті матері в 2020 році, квартира була отримана ними приблизно в 1965 році, однак коли проживав в такій постійно сказати не може. Зазначив, що одружений з 1982 року з ОСОБА_5 та на даний час в с. Звенигороді за місцем проживання його дружини не проживає. На запитання суду вказав, що ніде не проживає постійно, тимчасово проживає в дітей, однак вказати адресу відмовився.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 в судовому засіданні 31 січня 2022 року у вступному слові вимоги первісного позову заперечив. Звернув увагу на те, що позивачем не пред`являвся позов про вселення чи усунення перешкод в користуванні. Зазначив, що варіант розподілу, запропонований позивачем є неприйнятним для відповідача, оскільки в такому випадку частка в користуванні позивача буде більшою за 1/3, а все решта буде наполовину, відтак такий варіант порушує право власності відповідача. Вказав, що позивач на їх думку є співвласником будинку в с. Звенигороді з 1985 року, оскільки перебуває в шлюбі, тривалий час не проживає в спірній квартирі, що можуть підтвердити покази свідків. Вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, окільне просить вселити його чи усунути перешкод в користуванні спірним майном.

Щодо зустрічного позову представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 у своєму вступному слові вимоги такого підтримав з мотивів, зазначених у ньому. Звернув увагу на те, що позивач є співвласником будинку в с. Звенигород, оскільки титульним власником такого є його дружина, а відтак забезпечений майном, при цьому згоди між сторонами щодо користування спірною квартирою немає та між ними неприязні відносини. Вважає, що вказана квартира є неподільною та позбавлення позивача частки такої не спричинить йому істотної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 у вступному слові вимоги зустрічного позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві. Вказав, що відповідач не дає йому можливості проживати у спірній квартирі. Також на запитання суду зазначив, що з дружино шлюбного договору чи нотаріального договору про поділ майна не укладав.

В судовому засіданні 11 травня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ільків Г.М., що діє на підставі ордеру серії ВС № 1115598 від 4 лютого 2022 року, у вступному слові вимоги первісного позову підтримала, а зустрічний позов заперечила. Зазначила, що власником будинку у с. Звенигород, де проживає позивач, є його дружина.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 11 травня 2022 року у вступному слові вимоги первісного позову заперечив. Вважає спільне користування квартирою не можливим. Зазначив, що на даний час квартирою ніхто не користується, деякий час в такій проживали його знайомі, які оплачували комунальні послуги. Звернув увагу на те, що позивач не бере участі в утриманні квартири, з його боку була відсутня будь-яка допомога, за останні три роки, поки в квартирі проживала їх мати, комунальні послуги оплачував відповідач.

Зустрічний позов відповідач ОСОБА_2 підтримав. Вказав, що брат з кінця 80-х живе в с. Звенигороді, де за батьківські гроші був побудований будинок, в який останній переїхав з сім`єю після завершення будівництва. Також зазначив, що він до 1987 року проживав з батьками, тому був свідком цих подій. Вказав, що на даний час позивач квартирою не користується, щодо звертань останнього в поліцію йому нічого не відомо. Зазначив, що питання про оплату комунальних послуг ставилося ще за життя матері, однак у зв`язку з цим до суду він не звертався та письмових вимог до позивача не ставив. При цьому вказав, що позивач зареєстрований в спірній квартирі на АДРЕСА_4 , кому виділялась земельна ділянка і де точно знаходиться будинок, в якому останній фактично проживає, йому невідомо.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гевяк П.І., що діє на підставі ордеру серії ВС № 1138071 від 4 квітня 2022 року, в судовому засіданні 11 травня 2022 року проти первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав з підстав викладених у відзиві на первісний позов і відповіді на відзив на зустрічний позов.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 11 травня 2022 року на запитання суду додатково вказав, що з відповідачем у нього нормальні стосунки, з дружиною шлюб не розривав та з нею також в нормальних стосунках. Зазначив, що питання про поділ майна між подружжям не ставив, будинок будував батько дружини, а тому він до такого відношення не має. Також вказував, що дзвонив до відповідача та пропонував мирно вирішити питання з житлом, зокрема пропонував варіант поділу, зазначений в позові.

Допитана в судовому засіданні 11 травня 2022 року у якості свідка ОСОБА_9 , що проживає у АДРЕСА_5 , вказала, що жила по сусідству з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в будинку навпроти, знала їх батьків. Зазначила, що останні 5-8 років ОСОБА_11 на ОСОБА_12 не бачила, він виїхав після одруження ще коли жили батьки в с. Звенигород. Зазначила, що ОСОБА_13 теж пішов за зятя, коли одружився, після смерті батька відвідував мати, а коли вона хворіла опікувався нею, займався похованням. Чула, що мама хотіла бачити ОСОБА_14 , але що він приходив свідок не бачила, а житлом останньому допоміг батько. Вказала, що позивач проживав на ОСОБА_12 до народження дітей, інші діти під час навчання жили на ОСОБА_12 . Зазначила, що не була свідком розмов про фінансову допомогу дітей щодо мами.

Допитана в даному судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_15 , що проживає у АДРЕСА_6 , вказала, що проживає на даній вулиці з 1989 року. Зазначила, що до смерті матері сторін і протягом того як вона хворіла, ОСОБА_14 не бачила, а також протягом останніх трьох років. Вказала, що ОСОБА_13 бачила часто. Зазначила, що в квартирі була тільки один раз в 90-их роках, зараз в квартирі ніхто не проживає.

Ще один допитаний в даному судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка проживає у АДРЕСА_7 , вказала, що знає ОСОБА_11 та ОСОБА_13 з дитинства, щоб вони сварились чи бились не бачила. Зазначила, що ОСОБА_16 був в мами 7-8 років тому, а також був на її похороні. Також вказала, що в квартирі жили якісь люди, з минулого року жили студенти.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що сторони у справі є власниками квартири АДРЕСА_1 , що визнається ними та підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 9 лютого 2006 року, витягом про реєстрацію права власності на майно № 10554152 від 4 травня 2006 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136709132 від 5 вересня 2018 року, договором про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності від 5 вересня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. за реєстровим № 1712.

Сторони визнають, що частки в зазначеній вище квартирі позивача ОСОБА_1 становить 1/3, а відповідача ОСОБА_2 2/3.

Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат, площею: 19,9 кв.м; 11,3 кв.м.; 27,1 кв.м; кухні площею 5,40 кв.м.; ванної кімнати площею 2,9 кв.м.; коридору площею 4,8 кв.м., комірки площею 3,7 кв.м., балкона площею 0,8 кв.м. та підвала площею 26,2 кв.м., загальна площа квартири 75,9 кв.м., житлова площа 58,3 кв.м., що стверджується копією технічного паспорта від 13 січня 2006 року.

Сторони у справі у вказаній квартирі не проживають, що визнано ними в судових засіданнях і підтверджується показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 .

З висновку експерта №39/21 від 9 серпня 2021 року вбачається, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на дату проведення дослідження, становить 1673800 гривень.

Відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити співвласникам 1/3 та 2/3 ідеальні частки у квартирі АДРЕСА_1 технічно неможливо.

Вирішуючи питання встановлення порядку користування спірною квартирою, перш за все слід вирішити питання припинення частки в спільному майні, оскільки задоволення зустрічного позову повністю виключає можливість задоволення первісного.

В силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Поняття і види права спільної власності визначено статтею 355 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 365 Цивільного кодексу України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга цієї статті).

Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12).

Судом встановлено, що частка ОСОБА_1 становить 1/3 в спірній квартирі, що не може бути визначена як незначна.

Належних і допустимих доказів про наявність у власності ОСОБА_1 іншого нерухомого майна сторонами суду не надано. Не можна вважати такими погосподарські книги щодо будинковолодіння АДРЕСА_2 , оскільки з них вбачається, що власником такого є ОСОБА_5 . Хоча вказаний будинок і набуто останньою під час перебування в шлюбі з ОСОБА_1 і ним вказана обставина визнана в судовому засіданні, однак не можна вважати вказаний об`єкт як такий, що належить на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що на такий не претендує, а вважає його власністю ОСОБА_5 . Сторона відповідача по первісному позову не заявляла клопотання про допит ОСОБА_5 в якості свідка щодо з`ясування зазначених обставин, а відтак доводи ОСОБА_1 нічим не спростовані.

Спірна квартира є неподільною, що стверджується висновком експерта №39/21 від 9 серпня 2021 року, відтак наявна обставина визначена пунктом другим частини першої статті 365 КК України.

Щодо можливості спільного володіння та користування, то суд відзначає наступне.

На даний момент сторони спільно володіють спірною квартирою та тривалий час до виникнення спору в суді також нею володіли. Конструкція пункту третього частини першої статті 365 КК України визначає необхідність двох умов, а саме володіння та користування. А тому слід визначити в судовому порядку можливість спільного користування квартирою сторонами у справі.

Судовим розглядом встановлено, що сторони не проживають тривалий час в спірній квартирі, така здавалась в оренду, що ними визнавалось в судовому засіданні та підтверджено показами свідків, які описані вище. Відтак, на момент звернення з зустрічним позовом, будь-яких перешкод в користуванні квартирою ОСОБА_2 ОСОБА_1 не здійснював, належних і допустимих доказів протилежного сторона відповідача в порушення положень статті 81 ЦПК України суду не надала.

Суд не може погодитись з доводами ОСОБА_2 , що припинення права власності на частку в спірній квартирі ОСОБА_1 не завдасть істотної шкоди інтересам останнього, оскільки належних і допустимих доказів наявності в нього іншого нерухомого майна в порушення вимог статті 81 ЦПК України не надано, як і не надано доказів можливості придбати ОСОБА_1 іншого нерухомого майна за вартість частки в спірній квартирі. Та обставина, що ОСОБА_1 не проживає в спірній квартирі само по собі не є підставою для висновку про те, що право співвласника на частку в спільному майні може бути припинено.

Враховуючи наведене, відсутні визначені правові підставі для припинення права ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим в задоволенні зустрічного позову слід відмовити та повернути ОСОБА_2 сплачені ним кошти не депозитний рахунок суду.

Щодо первісного позову, то суд приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 доступу до спірної квартири не має, що відповідачем ОСОБА_2 не заперечується, доказів протилежного не надано. Крім того, обставиною, що додатково свідчить про неможливість ОСОБА_1 користуватись спірною квартирою також є пред`явлення зустрічного позову.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що сторони в позасудовому порядку не вирішили питання користування спірною квартирою, суд приходить до переконання про підставність вимог первісного позову, а тому ОСОБА_1 слід виділити в користування житлову кімнату позначену на плані від № 4-5 площею 11,3 кв.м., а ОСОБА_2 слід виділити в користування житлову кімнату позначену на плані під № 4-7 площею 27,1 кв.м., комірку позначену на плані під № 4-6 площею 3,7 кв.м., балкон позначений на плані під № 4-8 площею 0,8 кв.м.; в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити житлову кімнату позначену на плані від № 4-4 площею 19,9 кв.м. (для можливості доступу ОСОБА_1 в кімнату позначену на плані № 5 площею 11,3 кв.м.), кухню позначену на плані під № 4-3 площею 5,4 кв.м., ванну кімнату позначену на плані під № 4-2 площею 2,9 кв.м., коридор позначений на плані під № 4-1 площею 4,8 кв.м., а також підвал позначений на плані під № 1 площею 26,2 кв.м.

Суд ухвалюючи рішення, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи, а також в судових засіданнях доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Ухвалюючи рішення у справі у відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становлять 908 гривень судового збору, оскільки суд прийшов до переконання про задоволення первісного позову, а в задоволені зустрічного відмовив.

Керуючись ст.ст. 81, 82, 141, 265, 273, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

виділити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату позначену на плані від № 4-5 площею 11,3 кв.м.;

виділити ОСОБА_2 в користування житлову кімнату позначену на плані під № 4-7 площею 27,1 кв.м., комірку позначену на плані під № 4-6 площею 3,7 кв.м., балкон позначений на плані під № 4-8 площею 0,8 кв.м.;

в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити житлову кімнату позначену на плані від № 4-4 площею 19,9 кв.м. (для можливості доступу ОСОБА_1 в кімнату позначену на плані № 5 площею 11,3 кв.м.), кухню позначену на плані під № 4-3 площею 5,4 кв.м., ванну кімнату позначену на плані під № 4-2 площею 2,9 кв.м., коридор позначений на плані під № 4-1 площею 4,8 кв.м., підвал позначений на плані під № 1 площею 26,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частину квартири, стягнення вартості частини квартири та визнання права власності на частину квартири відмовити.

Повернути ОСОБА_2 557 933 (п`ятсот п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять три) гривні 40 (сорок) копійок сплачених на депозитний рахунок Личаківського районного суду м. Львова згідно з квитанцією № ПН831 від 21 січня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: Стрепко Н.Л.