ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9563/19

Провадження № 22-ц/4820/279/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Хмельницької міської ради до ОСОБА_3 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2021 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана його представником ОСОБА_2 , на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2021 року (суддя Приступа Д.І.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року Хмельницька міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення збитків, завданих невиконанням зобов`язання щодо сплати пайової участі у створені та розвитку інфраструктури м. Хмельницького.

В обґрунтування позову Хмельницька міська рада зазначає, що відповідач при здійсненні реконструкції нежитлового приміщення під заклад громадського харчування та магазин змішаної торгівлі по АДРЕСА_1 , в порушення вимогст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», не уклав із міською радою договір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту та не сплатив на користь Хмельницької міської ради грошові кошти (пайову участь), що у відповідності до ст.ст.22, 1166 ЦК Українипризвело до понесення міською радою збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 967716 грн.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Хмельницької міської ради 967716 грн збитків за невиконання зобов`язання щодо сплати пайової участі та 14515,74 грн.судового збору.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2020 року заочне рішення суду від 01.10.2019 скасовано.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2021 року в задоволенні позовуХмельницької міської ради відмовлено.

15.09.2021 представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Хмельницької міської ради на користь відповідача ОСОБА_3 50000 грнвитрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення.

Не погоджуючи з рішенням суду першої інстанції, Хмельницька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просиларішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову та відшкодування витрат позивача на оплату судового збору. При цьому, посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права. Вказує на порушення судом норм процесуального права при вирішенні питання про долучення до матеріалів справи наданого стороною відповідача зведеного кошторисного розрахунку вартості реконструкції приміщення, який подано до суду з порушенням строку для подачі даного доказу. Також зазначає на неправомірне застосування до даного спору положень ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України. З урахуванням того, що чинне законодавством на час виникнення спірних правовідносин покладало обов`язок на відповідача укласти договірпро пайову участь у визначений строк, і його не укладення не визначається правовою підставою для звільнення замовника від обов`язку укласти відповідний договір та від обов`язку сплатити пайовий внесок. Відповідач договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького не уклав, що свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавствомобов`язкових дій, таких коштівдо бюджету міської радине сплачував, а тому позивач має обґрунтоване та беззаперечне право на задоволення позовних вимог та стягнення коштів, наведених у розрахунку. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що попереднього замовника будівництва не існувало, кошти відповідно до договору про пайову участь у будівництві не сплачувались, а тому безпідставним є висновок суду першої інстанції щодо сплати попереднім власником нежитлового приміщення пайового внеску. На думку скаржника, належний відповідачу заклад громадського харчування та магазин змішаної торгівлі не підпадаєпід жодну категорію об`єктів будівництва, визначену п. 1.7 Порядку, томувідповідач має бути залучений до пайової участі урозвитку інфраструктури м. Хмельницького.

На додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2021 рокупредставником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове судове рішенняпро стягнення з позивача на користь відповідача 50000 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу.Вважає достатніми докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу та наявність підстав для задоволення заяви. При цьому, посилається на відсутність заяви протилежної сторони про неспівмірність таких витратта неврахування судом правових висновків Верховного Суду при вирішенні питання відшкодування витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 . Хмельницька міська рада посилається на правильність висновку суду першої інстанції щодо відмови в ухваленні додаткового рішення. Вказує,що жодних доказів, які б вказували на відповідний обсяг наданих представником відповідача адвокатських послугдо суду надано не було, а тому підстави для відшкодування таких витрат відсутні.

В судовому засіданніпредставник позивача Хмельницької міської ради Смередчук Ю.С. підтримала подану міською радою апеляційну скаргу,апеляційнускаргу ОСОБА_3 просила залишити без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав подану ним апеляційну скаргу, в задоволенні апеляційної скарги Хмельницької міської ради просив відмовити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Хмельницької міської ради підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка подана його представником ОСОБА_2 ,задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5статті 263 ЦПК України передбачено що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції від 09.07.2021 не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щовідповідач ОСОБА_3 земельну ділянку по АДРЕСА_1 забудовував, а здійснив реконструкцію придбаного ним 22.08.2016 нежитлового приміщення в багатоквартирному житловому будинку,за що попереднім власником вже було сплачено цей пайовий внесок. Крім того,відповідач здійснив реконструкцію приміщення під заклад громадського харчування та магазин змішаної торгівлі, що є об`єктом соціальної інфраструктури, і у цьому випадкузамовник будівництва не залучається до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки він не відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Встановлено, що ОСОБА_3 був замовником об`єкта «реконструкціяприміщення під заклад громадського харчування та магазин змішаної торгівлі», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11).

25.11.2016Управлінням ДАБІ у Хмельницькій областізареєстровано деклараціюпро готовність об`єкта до експлуатації№ХМ 4, в якій зазначено, що ОСОБА_4 проводив реконструкцію приміщення під заклад громадського харчування та магазин змішаної торгівлі (а.с. 11-13).

На дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом зазначеного ОСОБА_5 не уклав договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Хмельницького.

У липні 2018 рокуУправління капітального будівництва Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Виконавчого комітету Хмельницької міської ради звернулось до ОСОБА_3 з пропозицією укласти договір про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницькогота надіслало для підписання два примірники договору. Розрахунок розміру пайової участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького позивач визначиву розмірі 967716 грнвідповідно пункту 2.5 Порядку пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького, затвердженого рішенням 22 сесії Хмельницької міської ради від 17.12.2008 №23 із відповідними змінами та доповненнями(а.с. 8-10, 14).

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначеніЗаконом України «Про регулювання містобудівної діяльності»№3038-VI.

Застаттею 1Закону України №3038-VI,замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Частиною першоюстатті 2 цього Законувизначено, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

За умовами статті 4 Закону України «Про архітектурну діяльність», під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт.

На час виникнення спірних правовідносин були чинні положеннястатті40 Закону України №3038-VI. Відповідно до частини другої статті 40Закону України №3038-VI, замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У даному випадку, реконструкція,що здійснена відповідачем, охоплюється законодавчим визначенням будівництва та забудови, а тому, виходячи із наведених положень законодавства, відповідач є замовником і на нього поширюється дія Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, відповідно до частини третьої статті 40 цього ж Закону (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами (ч. 5 ст. 40 Закону України №3038-VI).

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частини дев`ятастатті 40 ЗаконуУкраїни №3038-VI, чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

Зі змістустатті 40 Закону України №3038-VI (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у наведених у цьомуЗаконівипадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів длястворення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положеньЗакону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

Аналогічні за змістом висновки були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 8 жовтня 2019 року у справі № 911/594/18(провадження № 12-81гс19), від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/16-ц (провадження №14-261цс18), від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20 (провадження № 12-34гс21).

З огляду на викладене, відсутність укладеного договорупро пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію іспір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Абзацами шостим та сьомим частини дев`ятоїстатті 40 Закону № 3038-VI(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням двадцять другої сесії Хмельницької міської ради від 17.12.2008 №23 затверджено Порядок участі замовників у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького(далі - Порядок) з відповідними змінами та доповненнями.

Згідно з п.1.2 Порядку, замовник, який має намір здійснити будівництво об`єкта містобудування у м.Хмельницькому, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених пунктом 1.7 цього Порядку.

Відповідно до п.1.3 Порядку, пайова участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького полягає у відрахуванні замовникомкоштів до місцевого бюджету для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

Дія цього Положення поширюється на всіх замовників, незалежно від їх форми власності (п.1.5 Порядку).

Договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Хмельницького (далі - договір про пайову участь) укладається між міською радою та замовником не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, а з 01.01.2013 року кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (п.4.1 Порядку).

З огляду на викладене, у зв`язку з ухиленням відповідача, як замовника будівництва, від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.

У такому разі, судвиходить з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першоїстатті 1212 ЦК України.

При цьому, у відповідностіізчастиною першоюстатті 1212 ЦК України,особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Положенняглави 83 ЦК Українизастосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події(частина другастатті 1212 ЦК України).

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна;б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівцізакону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченоюзаконом, іншими правовими актами чи правочином.

Такі правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладеніу постановахвід 14.12.2021 у справі №643/21744/19, від13.02.2019у справі №320/5877/17,від 23.05.2018у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі№922/3412/17.

За таких обставин, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір,орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе допоновлення порушеного праваоргану місцевого самоврядування.

У позові позивач на обґрунтування позовних вимог посилався на положення ст. 22, ст. 1166, ЦК України, проте, у постановах Великої Палати Верховного Суду від04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) тавід 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Визначаючи суму коштів, яку мав заплатитивідповідач у вигляді пайового внескуу розвиток інфраструктуринаселеного пункту, апеляційний суд виходить з такого.

Як зазначалось, положеннями ч.5ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Відповідно до п.5.2 Порядку, у разі виявлення та встановлення в єдиному реєстрі факту початку будівництва або введення об`єкта до експлуатації без укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Хмельницького управління капітального будівництва Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів за наявності відповідної декларації проводить розрахунок розміру пайової участі, належної замовником до оплати, на підставі встановлених міською радою нормативів для одиниці створеної потужності.

Позивач при здійсненні розрахунку пайової участі вважав, що загальна кошторисна вартість будівництва (реконструкції) об`єкта не визначена, а тому застосував п.2.5 Порядку.

Відповідно до п.2.5 Порядку, у разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених наступних нормативів для одиниці створеної потужності: - норматив для нежитлових будівель та споруд, приміщень на рівні показника опосередкованої вартості будівництва об`єктів соціального призначення, які споруджуються на території України (з урахуванням ПДВ) в частині - адміністративні будинки, рекомендованої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України з урахуванням зонального коефіцієнта (додаток №1 "Визначення зонального коефіцієнта (Кз")).

У п. 20 деклараціїпро готовність об`єкта до експлуатації№ХМ 4 визначено, що кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 656214 грн (а.с. 13 на звороті).

Крім того, відповідачем надано зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва за адресою: м.Хмельницький, вул. Проскурівська, 71, який підтверджує загальну кошторисну вартість будівництва (реконструкції) об`єкта, зазначену у п.20 декларації (а.с. 118-119), і апеляційним судом не встановлено процесуальних порушень при його прийнятті до матеріалів справи як доказу у справі, з врахуванням того, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи до ухвалення заочного рішення і з цих підставі заочне рішення судом першої інстанції було скасовано.

А тому, колегія суддів вважає, що у даному випадку не підлягає застосуванню п.2.5 Порядку для розрахунку пайової участі, оскільки положення цього пунктузастосовуються у разі, якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена.

Відповідно до п.2.2 Порядку, у разі вартості об`єкта будівництва до 5,0 млн. грн. замовники у якості пайової участі мають вносити 7,5 % вартості об`єкта.

З огляду на викладене,у даному випадку розмір пайової участі становить 49216 грн. 05 коп.(656 214 грн. х 7,5 %).

Крім того, частиною 6статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту; граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд.

В свою чергу, позивачем до стягнення заявлено 967716 грн, що перевищує загальну кошториснувартістьреконструкції об`єкта відповідача.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 49216 грн. 05 коп. на підставі частини першоїстатті 1212 ЦК України.

Не заслуговують на увагу посилання представника відповідачанавіднесення належного відповідачу об`єкта будівництвадо об`єктів соціальної інфраструктури з таких підстав.

Згідно з пункту 6 частини 4статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва, зокрема об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури.

При цьому, нормамиЗакону України «Про регулювання містобудівної діяльності»не встановлено вимоги щодо складання переліку будівель соціальної інфраструктури.

Разом з тим, відповідно до п.1.7.18Порядку участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Хмельницького, затвердженого рішенням Хмельницької міської ради від 17.12.2008 року № 23, до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста не залучаються замовники у разі здійснення будівництва об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури у тих випадках, коли замовник будівництва об`єкта основного призначення на виділеній йому під таке будівництво земельній ділянці одночасно з будівництвом об`єкта споруджує на цій земельній ділянці об`єкт соціальної інфраструктури, який призначений для обслуговування мешканців відповідного мікрорайону, - дошкільний чи навчальний заклад, заклади, медичного чи оздоровчого призначення, центри соціальної реабілітації чи соціальної допомоги, інтернати, будинки пристарілих,соціальні аптеки, будівлі побутового обслуговування, громадського харчування тощо, що зазначається у рішеннях міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в рамках, планового забезпечення відповідної території необхідним елементом соціальної інфраструктури згідно з генеральним планом міста та планом зонування території міста та після завершення передає цей об`єкт соціальної інфраструктури до комунальної власності міста Хмельницького.

Таким чином, за змістом положень Порядку таЗакону України «Про регулювання містобудівної діяльності», звільнення відповідача на законодавчому рівні від сплати пайової участі, як замовника у разі одночасного будівництва основного об`єкта та спорудження на цій земельній ділянці об`єкта соціальної інфраструктури, здійснюється за умови добровільного погодження спорудження замовником об`єкту соціальної інфраструктури із органом місцевого самоврядування, що попередньо зазначається у рішенні міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проте, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказівщодопогодження Хмельницькою міською радою спорудження об`єкту соціальної інфраструктури, зокрема, закладу громадського харчування на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідачем не надано доказів, що заклад громадського харчування є необхідним елементом соціальної інфраструктури згідно з відведеною затвердженою містобудівною документацією на місцевому рівні (генеральний план населеного пункту, план зонування території, детальний план території).

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України, з відповідачана користь позивачапідлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову та апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (5,08%) в сумі1843 грн 50 коп, та з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при подачі заяви про перегляд заочного рішення, пропорційно розміру позовних вимогу, у задоволенні яких відмовлено, (94,92%) всумі 399 грн 04 коп.

Відмовляючи в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано доказів щодо обсягу фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Згідно з статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Законодавцем визначено, що порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключноЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України,до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ізч.2ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: - у разі задоволення позовуна відповідача; у разі відмови в позові на позивача; - у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру позовних вимог.

Із положень ч.ч. 2-4ст. 137 ЦПК Українислідує, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову,значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, виходячи з вищенаведених положень процесуального законодавства, можна дійти висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи.

Проте, встановлені ч.3 ст.137ЦПК Україниприписи щодо процедури доведеності розміру витрат на правничу допомогу ні відповідачем, ні його представником не дотримані. Оскільки належним чином оформлених у встановленому законом порядку документів, що підтверджують обсяг, вартість фактично наданих послуг, розрахунок наданої професійної правничої допомоги до суду надано не було. До матеріалів справи надано лише договірпро надання адвокатських послуг від 08.07.2020, ордерсерії ХМ №031321 (а.с. 70-71), квитанцію про сплату 50000 грн (а.с. 99), додатковий договір до договору про надання адвокатських послуг від 10.07.2020 (а.с. 100).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно виходив з того, що напозивача Хмельницьку міську раду не може бути покладено відшкодування понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Зарезультатами розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, судом першої інстанції постановлено додатковерішення про відмову в прийнятті додаткового рішення, а не ухвалу, як передбаченост. 270 ЦПК України, проте, це не призвело до неправильного вирішення заяви.

А тому, на підставі ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка подана його ОСОБА_6 , надодаткове рішенняХмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2021 рокупідлягає залишенню без задоволення, судове рішення підлягає залишенню без змін,підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуХмельницької міської ради задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )на користь Хмельницької міської ради(місце знаходження: вул. Героїв Маріуполя, 3, м. Хмельницький, 29000, ідентифікаційний код юридичної особи в )кошти в сумі49216 грн. 05 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Хмельницької міської ради(місце знаходження: вул. Героїв Маріуполя, 3, м. Хмельницький, 29000, ідентифікаційний код юридичної особи в )1843 грн. 50 копсудового збору.

Стягнути з Хмельницької міської ради (місце знаходження: вул. Героїв Маріуполя, 3, м. Хмельницький, 29000, ідентифікаційний код юридичної особи в )на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 399 грн 04 коп. судового збору.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана його ОСОБА_6 ,залишити без задоволення.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2022 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай