ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1909/21

Провадження № 22-ц/4820/481/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №675/1909/21 за позовом ОСОБА_1 до Михнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Ізяславської міської ради, Відділу освіти, молоді та спорту Ізяславської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2021 року (суддя Пашкевич Р.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Михнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Ізяславської міської ради, Відділу освіти, молоді та спорту Ізяславської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи.

В обґрунтування позову зазначала, що з 30.11.2015 по даний час вона працює на посаді бібліотекаря Михнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Ізяславської міської ради.

08.11.2021 наказом директора школи №30-к її відсторонено від роботи на час відсутності щеплення проти СОVID-19 без збереження заробітної плати. Наказ позивач вважає таким, що грубо порушує її гарантоване Конституцією України право на працю.

Посилається на те, що заробітна плата була єдиним джерелом її доходу, а відсторонюючи спірним наказом її від роботи, відповідач фактично позбавив позивача можливості заробляти на життя працею, яку вона вільно обрала.

Вказує, що законом не визначено щеплення проти СОVID-19 як обов`язкове, що унеможливлює подальше відсторонення від роботи працівників у відповідності з приписами ст. 46 КЗпП України та ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Вважає, що в розумінні положень ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» виконання нею трудових обов`язків на посаді бібліотекаря школи не є тією діяльністю, яка може призвести до її зараження або поширення нею інфекційної хвороби СОVID-19 більше ніж це може мати місце серед працівників будь-яких інших професій, які наразі відсутні в Переліку, затвердженому наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153.

А тому, зважаючи на підстави її відсторонення від роботи, наказ про її відсторонення від роботи є дискримінаційним в розумінні приписів ст. 2-1 КЗпП України, а відтак є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, на думку позивача, запровадження обов`язкової вакцинації проти СОVID-19, як умови подальшого виконання трудових обов`язків та отримання заробітної плати з очевидністю можна порівняти зі зміною умов праці, і недотримання визначеного ст. 32 КЗпП України строку є додатковою та окремою підставою для скасування наказу про її відсторонення на роботі.

А тому, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ директора Михнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Ізяславської міської ради Хмельницької області від 08.11.2021 №30-к про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, поновити її на роботі на посаді бібліотекаря Михнівської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів Ізяславської міської ради Хмельницької області, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час відсторонення від роботи.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що ні Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ні жодним іншим законом України не передбачено вимоги щодо обов`язкової вакцинації від СОVID-19 працівників закладів середньої освіти, до яких вона відноситься. Оскільки рішення про відсторонення її від роботи прийняте на підставі Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 і Наказу МОЗ України від 04.10.2021 №2153, тобто в спосіб, що не відповідає вимогам п.1 ст. 92 Конституції України та поза межами конституційних повноважень Кабінету Міністрів України, зважаючи на його дискримінаційний характер в силу надуманої та необґрунтованої вибірковості посад, конституційне право на працю працівників яких підлягає обмеженню. Вважає, що в суду першої інстанції не було правових підстав для застосування до спірних правовідносин відповідних положень вказаної постанови та наказу, оскільки в цьому випадку діють норми Конституції України, як норми прямої дії, оскільки в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, які відмовились від вакцинації проти СОVID-19. Також, на думку скаржника, посилання суду першої інстанції на правовий висновок, зроблений Верховним Судом у постанові від 10.03.2021 у справі №331/5291/19 є помилковим, оскільки правовідносини, що були предметом судового аналізу у вказаній справі є цілком відмінним від правовідносин, що мають місце у даній справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином. Крім того, Михнівською ЗОШ I-III ступенів подано клопотання про слухання справи у відсутності представника школи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду бібліотекаря Михнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Ізяславської міської ради.

Відповідно до наказу директора Михнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Ізяславської міської ради №71 «Про повідомлення працівників про обов`язкове щеплення» від 11.01.2021, на виконання наказу МОЗ №2153 від 04.10.2021 працівників Михнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів повідомлено про те, що з 08 листопада 2021 року запроваджується обов`язкове профілактичне щеплення усіх працівників закладів загальної середньої освіти проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України. Працівники закладу мають отримати обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19 при відсутності абсолютних протипоказань. Працівники, які не матимуть обов`язкового щеплення, або документа, що підтверджує протипокази для його проведення, з 08.11.2021 будуть відстороненні від роботи без збереження заробітної плати (а.с. 25). ОСОБА_1 із вказаним наказом була ознайомлена цього ж дня (а.с. 26).

01 листопада 2021 року наказом директора Михнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Ізяславської міської ради №73, внесено зміни в наказ «Про повідомлення працівників про обов`язкове щеплення» від 11.10.2021 №71, та викладено пункт 4 в новій редакції: з 08 листопада 2021 року працівники закладу, крім документів про повний курс вакцинації проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, можуть мати негативний результат тестування методом полімеразної ланцюгової реакції, або одужання особи від зазначеної хвороби, чинність якого підтверджена за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатку Порталу «Дія» (а.с. 27).

Згідно з актом № 1 від 02.11.2021, ОСОБА_1 відмовилася від підпису про ознайомлення з наказом №73 від 01.11.2021 про внесення змін до наказу по школі «Про повідомлення працівників про обов`язкове щеплення» від 11.10.2021 № 71 (а.с. 28).

Відповідно до наказу директора Михнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Ізяславської міської ради №30-к від 08 листопада 2021 року , ОСОБА_1 , бібліотекаря школи, відсторонено від роботи з 08.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати (а.с. 6).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на законність відсторонення позивачки від роботи.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

За змістом пунктів «а» і «б» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», громадяни України зобов`язані піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина 1 статті 46 КЗпП України).

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігти негативним наслідкам.

Частинами 1 і 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021року №2153 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07жовтня 2021року за № 1306/36928 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19,с причиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники:

1. Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2. Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3. Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

При цьому, вакцинації підлягають усі працівники вказаних установ і закладів згідно зі штатним розписом. Винятком є працівники, що мають протипоказання до щеплень, визначені в Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженому МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595. Протипоказання до вакцинації встановлюються лікарем.

Наказ МОЗ №2153 від 4 жовтня 2021 року, по суті, визнав обов`язковим щеплення від COVID-19 для певних професій, зокрема і для професії позивача.

Держава, встановивши обов`язковість щеплень для певних категорій працівників, зокрема працівників закладів загальної середньої освіти, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі власне нещепленого працівника.

З 08 листопада 2021 року набули чинності зміни до постанови КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, внесені постановою КМУ від 20 жовтня 2021 р. №1096.Зокрема, пункт 41-6 доповнено нормою щодо відсторонення працівників: «Керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щеплення, затвердженим наказом МОЗ від 4 жовтня 2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП, частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини 1 статті 94 КЗпП, частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» (мінімальна зарплата); відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили».

Статтею 46 Кодексу законів про працю України визначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

-появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

-відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

-в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою від ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно виходив з того, що керівник навчального закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу діяв у межах своїх повноважень і відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ України від 04.10.2021 №2153, ст. 26 Закону України «Про освіту» та ст.46 КЗпП правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 і підстав для визнання оскаржуваного наказу незаконним та його скасування немає. Відповідно відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час відсторонення від роботи.

Крім того, наказом Міністерства охорони здоров`я України №380 від 25 лютого 2022 року «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 лютого 2022 року за № 256/37592, зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» до завершення воєнного стану в Україні.

На підставі наказу директора Михнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №06-к від 03.03.2022 ОСОБА_1 допущена до роботи з 04.03.2022.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про невідповідність наказу про відсторонення від роботи вимогам діючого законодавства.

Не можуть прийматись до уваги і посилання в апеляційній скарзі на обмеження прав позивача у зв`язку з її відмовою від обов`язкового щеплення, оскільки індивідуальне право (інтерес) позивачки відмовитися від вакцинації, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, інших працівників закладу освіти, які таку вакцинацію провели у встановленому державою порядку. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета - загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги про те, що оспорюваним наказом відповідача порушено конституційне право позивачки на працю та доступ до професії, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Зважаючи на це, не праця, а саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні.

Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на працю.

Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я громадян цієї держави.

Норма ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» покликана захистити здоров`я та життя усіх працівників закладу освіти, у зв`язку з ускладненою епідемічною ситуацією, а перебування на роботі працівників, які не отримали профілактичні щеплення, в організованих колективах створює ризик виникнення спалахів коронавірусу, що є загрозою для життя та здоров`я не лише працівників закладу освіти та учнів, а й членів їхніх сімей, тобто працівник, який не отримав вакцинації проти COVID-19, не лише стає потенційно небезпечним для оточення, а й сам піддається підвищеному ризику захворіти, відвідуючи місця масового скупчення людей.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та зводяться до власного тлумачення заявником норм матеріального права.

При вирішенні спору апеляційний суд враховує також практику ЄСПЛ та висновки Верховного Суду у справах у подібних правовідносинах.

Можливість відсторонення від роботи у зв`язку з непроходженням щеплення також підтверджується висновками ЄСПЛ у подібних справах, а саме у серпні 2021 року ЄСПЛ відхилив запит про вжиття тимчасових заходів, поданий 672 французькими пожежниками, щодо закону, який передбачає вимогу про обов`язкову вакцинацію для ряду професій, з подальшим відстороненням від роботи в разі її недотримання (Abgrall and 671 Others v. France, запит під заявою № 41950/21).

У вересні 2021 року ЄСПЛ розглянув два запити про вжиття тимчасових заходів, які подані медичними працівниками, щодо їхнього обов`язку вакцинації проти Covid-19 для того, щоб мати змогу продовжувати працювати. Згідно з правилом № 39 Регламенту Суду медики просили застосувати тимчасові заходи та негайно зупинити впровадження закону. Проте, ЄСПЛ відхилив ці прохання, аргументуючи задоволення подібних запитів лише у тих випадках, якщо заявники можуть зіткнутися з реальним ризиком нанесення шкоди (Kakaletri and Others v. Greece, запит під заявою № 43375/21, Theofanopoulou and Others v. Greece, запит під заявою № 43910/21).

Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 у подібних правовідносинах у справі № 337/3087/17 висловив позицію про те, що завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на дошкільну освіту та інтересами інших дітей. У спорі, що розглядався, індивідуальне право (інтерес) батьків дитини відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права дитини на здобуття освіти, в тому числі в дошкільних закладах, протиставляється загальному праву (інтересу) інших батьків та їх дітей, які провели щеплення перед направленням дитини для здобуття освіти в дошкільних закладах, з метою забезпечення загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантоване статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

У постанові від 17.04.2019 у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 травня 2022 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай