Провадження № 22ц-824/2537/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

13 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідачаМельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 23 листопада 2002 між сторонами був укладений шлюб, у якому в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на сьогоднішній день перебуває на її утриманні, відповідач допомоги на утримання дитини не надає.

Посилаючись на те, що син навчається в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною двадцяти трьох річного віку.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 25.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує зокрема на те, що місцевий суд застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що не підлягають застосуванню у даному випадку, а також не врахував, що відповідач не має можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вказав, що враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину, а також обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного Кодексу України та погодження сторін, щодо розміру аліментів, суд вважає необхідним призначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами по справі 23 листопада 2002 року був укладений шлюб за актовим записом №1586. 12 серпня 2004 року вказаний шлюб розірвано.

У вказаному шлюбі у сторін народилася дитина, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до досягнення дитиною повноліття.

На підставі договору №ТТ-20002б від 15 вересня 2020 року син сторін навчається у Національному університеті біоресурсів і природокористування України за спеціальністю транспортні технології (на автомобільному транспорті). Вартість навчання за один рік становить 21 650,00 грн., загальна вартість навчання - 86 000,00 грн.

Відповідачу на праві власності належить Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 .

З наданих відповідачем доказів не вбачається, що його майновий стан не дає можливості сплачувати аліменти у зазначеному розмірі.

Згідно ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вирішуючи спір, суд не звернув належної уваги на вимоги вказаних вище норм права та обставин справи, та послався на норми матеріального права, які не підлягають застосуванню до даних спірних правовідносин, а відтак неправильне застосування норм матеріального права призвело до неправильного встановлення періоду за який підлягають стягненню аліменти, що в силу вимог ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та врахування при цьому тих обставин, що повнолітній ОСОБА_4 , перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги батька, тому відповідач зобов`язаний утримувати його до досягнення ним віку двадцяти трьох років, оскільки надані відповідачем докази не спростовують, що його майновий стан не дає можливості сплачувати аліменти у зазначеному розмірі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Зважаючи на це, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 саме у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, проте це стягнення необхідно продовжувати до досягнення дитиною 23-річчя, який за обставин даної справи є мінімально необхідним для потреб повнолітньої дитини у реальному житті під час навчання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а тому резолютивну частину рішення суду першої інстанції необхідно змінити, зазначивши в ній замість невірного - «але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 25 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття», на - «починаючи з 25 червня 2021 року і до досягнення дитиною віку двадцяти трьох років».

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року в частині визначення часу та порядку стягнення аліментів змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку чи інших доходів щомісячно, починаючи з 25 червня 2021 року і до досягнення дитиною віку двадцяти трьох років.

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: