Справа №487/4902/20
Провадження №2/487/131/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2022 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кузьменко В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Рафальської Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в якому просив усунути перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: виселити у примусовому порядку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з вказаної квартири, без надання іншого житла; та вселити його до цієї квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є законним власником майна - однокімнатної квартири, загальною площею 54,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке придбано за 408 300,00 грн. на електронних торгах, проведених 03.08.2020 ДП «СЕТАМ».

Арештоване нерухоме майно було реалізовано в зв`язку з примусовим виконанням рішення ВП 60540041 про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен банк Аваль». Зазначені обставини підтверджується актом приватного виконавця Куліченко Д.В. про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 10.08.2020, свідоцтвом про право власності від 12.08.2020.

Позивач зазначає, що позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки колишні власники - відповідачі перешкоджають цьому, відмовляються звільнити квартиру, хоча жоден з них не зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Так, під час спроби позивача 28.08.2020 увійти в свою квартиру ОСОБА_2 створював перешкоди, про що 28.08.2020 зроблена відповідна заява до Заводського відділу поліції м. Миколаєва.

В зв`язку з чим, позивач вважає, що поведінка відповідачів порушує його законні права та інтереси, яка власника квартири, тому був змушений звернутися до суду з даним позовом.

03.09.2020 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

13.10.2020 представник відповідачів подав до суду зустрічний позов.

Ухвалою від 03.11.2020 у прийнятті зустрічного позову відмовлено

29.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

03.03.2021 представник відповідачів подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 15.04.2021 провадження у справі зупинено.

20.05.2021 постановою Миколаївського апеляційного суду ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.04.2021.

Ухвалою від 20.10.2021 заяву позивача задоволено та зупинено провадження у справ.

14.12.2021 провадження у цивільній справі поновлено.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що спірне житлове приміщення придбане на прилюдних торгах, при підготовці до яких мали бути зазначені обтяження у вигляді наявності осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто покупцю повинні бути відомі ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості. Представником відповідачів зазначено, що обґрунтованість вимоги про виселення з наданням іншого постійного житла, яке відповідно до вимог статті 109 ЖК Української РСР має бути надане відповідачам одночасно з їх виселенням, є обов`язком позивача. Відсутність вказівки у позові про виселення на інше житло, яке надається у зв`язку з виселенням з іпотечного житла, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності нерухоме майно, а саме однокімнатна квартира, загальною площею 54,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке придбано за 408 300,00 грн. на електронних торгах, проведених 03.08.2020 ДП «СЕТАМ». Зазначене нерухоме майно раніше належало ОСОБА_2 на праві приватної власності. Так рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором та у зв`язку з примусовим виконанням даного рішення спірну квартиру було реалізовано на електронних торгах (ВП 60540041).

Вказане підтверджується актом про проведені електронні торги від 10.08.2020, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №219977817 від 12.08.2020.

Згідно з відомостей про ДНАП ММР №23043-07-08 від 29.09.2020 у спірній квартирі ніхто не зареєстрований.

Відповідно до довідки ДНАП ММР від 14.09.2020 повідомлено, що ОСОБА_4 знята з реєстрації 27.08.2020 у зв`язку з проведенням електронних торгів.

На даний час в суді касаційної інстанції відповідачами оскаржується проведення даних електронних торгів.

В судовому засіданні також встановлено, що у спірній квартирі проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Так позивач просить суд виселити відповідачів з квартири без надання іншого житлового приміщення.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частини другої статті 40 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку»(далі - Закон № 898-IV) та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Разом з тим спірне житлове приміщення придбане позивачем на прилюдних торгах, при підготовці до яких мали бути зазначені обтяження у вигляді наявності осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто виявлені ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості.

Спірна квартира придбана при реалізації предмета іпотеки приватним виконавцем, який повинен був зазначити про обтяження квартири у вигляді проживання у ній її власника разом із членами сім`ї.

Новий власник може частково поновити свої права шляхом звернення про відшкодування шкоди до продавця, якщо той неналежним чином виконав свої зобов`язання про повне інформування можливих покупців квартири про її обтяження, чи до банку про виконання останнім обов`язку із забезпечення осіб, які підлягають виселенню, іншим житловим приміщенням та відшкодування збитків.

Крім того, доказів наявності підстав виселення без надання іншого житлового приміщення позивачем суду не надано, на вимогу добровільно виселитися, відповідачам інше жиле приміщення не надавалося, зокрема, відомостей про дані обставини матеріали справи не містять, а тому при таких обставинах виселення відповідачів є недопустимим.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позову, також з огляду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року по справі №753/12729/15-ц, 14-317цс18.

Інші докази, надані позивачем - копія свідоцтва, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, копія акту про реалізацію проведення електронних торгів, висновків суду не спростовують.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту.

Суддя В.В. Кузьменко