Справа № 523/1005/22
Провадження №2/523/2496/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"16" травня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю помічника, який за дорученням судді виконує функції секретаря судового засідання Бондар Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 523/1005/22 за позовною заявою адвоката Байрачної Антоніни Кузьмівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивач вказує на те, що 23.05.1996 року ОСОБА_6 , діючого від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 , житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору № 14476 купівлі продажу нерухомого майна від 23.05.1996 року. Даний договір був укладений на Одеській Товарній Біржі та зареєстрований 31.05.1996 в ОМБТІ та РОН за № 3126 стр. 26 кн. 102 дон.

При укладенні договору сторони договору досягли всіх істотних умов договору, позивач передав відповідачу суму у розмірі 00 крб. вартості квартири, відповідач прийняв грошові кошти, виселився з вищевказаної квартири та передав її покупцю у володіння та розпорядження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 який був повноправним власником квартири, після смерті відкрилася спадщина, так позивач ОСОБА_1 та донька ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги.

Однак, у 2018 році позивач дізнався, що не може в повній мірі оформити спадкові права на вищевказану квартиру, оскільки Договір № 14476 купівлі продажу нерухомого майна від 23.05.1996 року, укладений на Одеській Товарній Біржі не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати дійсним Договір № 14476 купівлі продажу нерухомого майна від 23.05.1996 року укладений на Одеській Товарній Біржі.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін.

Представник позивача ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести судове засідання за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи через оголошення на офіційному веб порталі судової влади України (sv.od.court.gov.ua). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась. Однак, подала до суду письмові пояснення, в яких міститься інформація, що остання вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, викладені обставини відповідають дійсності, заперечень з цього приводу не має, та просить суд проводити розгляд справи за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась. Однак, подала до суду письмові пояснення, в яких міститься інформація, що її батько ОСОБА_6 помер, і вона із позивачем, який одночасно є її братом, звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На сьогоднішній день оформленням спадщини займається позивач. Позив визнає в повному обсязі, заперечень не має, та просить суд проводити розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.05.1996 року ОСОБА_6 , діючого від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 , житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний факт підтверджується Договором № 14476 купівлі продажу нерухомого майна укладеного 23 травня 1996 року на Одеській Товарній Біржі відповідно до ЗУ «Про товарну біржу», реєстраційний номер в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 3126 від 31.05.1996 року.

Зазначений договір купівлі продажу був зареєстрований на Одеській Товарній Біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Відповідно до відмітки проставленої на звороті Договору купівлі продажу нерухомого майна, договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним № 3126 стр. 26 кн. 102 дон., від 31.05.1996р.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 який був повноправним власником квартири, що підтверджується наявною в матеріалів справи копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 05.07.2010 року.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 13.12.2010 року була заведена спадкова справа за № 25615030 у реєстрі спадкодавцями якої є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Згідно приписів ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У 2018 році позивач дізнався, що не може в повній мірі оформити спадкові права на вищевказану квартиру, оскільки Договір № 14476 купівлі продажу нерухомого майна від 23.05.1996 року, укладений на Одеській Товарній Біржі не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України.

Спірний договір був підписаний сторонами 23 травня 1996 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

На час укладення вищевказаного договору купівлі продажу в травні 1996 року покупцеві не було відомо, що правочин відповідно до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

Так, згідно ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі продажу в 1997 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі продажу, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі продажу квартири в АДРЕСА_1 , при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році, ОСОБА_6 придбав квартиру у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідач в свою чергу виконав зобов`язання по передачі квартири ОСОБА_6 , виїхав з житлового приміщення та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч. 2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі продажу і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі продажу дійсним.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання дійсним Договір № 14476 купівлі продажу нерухомого майна від 23 травня 1996 року.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Байрачної Антоніни Кузьмівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним задовольнити.

Визнати дійсним Договір № 14476 купівлі продажу нерухомого майна, а саме житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 23 травня 1996 року на Одеській Товарній Біржі між ОСОБА_2 , з однією сторони, та ОСОБА_6 діючою від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з іншої сторони, що зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» за № 3126 стр. 26 кн. 102 дон., від 31.05.1996р.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Дата складення повного тексту судового рішення 16 травня 2022 року

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер