Справа № 131/1042/21
Провадження № 22-ц/801/878/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Балтак Д. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 рокуСправа № 131/1042/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г.,

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

за участю секретаря: Олійник Г.Є.

учасники справи:

скаржник: представник ОСОБА_1 адвокат Піпко Андрій Миколайович;

суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заверуха Жанна Анатоліївна;

стягувач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Піпка Андрія Миколайовича на ухвалу Іллінецького районного суду від 15.02.2022 року, постановлену у приміщенні того ж суду під головуванням судді Балтака Д.О. у цивільній справі за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Піпко Андрія Миколайовича на дії старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м. Вінниці Центрально-Західного Міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) Заверухи Жанни Анатоліївни по проведенню розрахунку заборгованості по аліментах, визнання даного розрахунку незаконним та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості по аліментах, -

В с т а н о в и в :

09.09.2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Піпко А.М. звернувся до суду з скаргою на дії старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м. Вінниці ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) Заверухи Ж.А. по проведенню розрахунку заборгованості по аліментах за період з листопада 2011 року по 01.06.2020 року, визнання даного розрахунку незаконним та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості по аліментах. Вказав, що 06.09.2021 року ОСОБА_1 дізнався про те,що 14.06.2021 року старший державний виконавць Першого відділу ДВС м. Вінниці ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) Заверуха Ж.А. склала відносно нього протокол про адмінправопорушення за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП ,пославшись на розрахунок заборгованості ОСОБА_1 з аліментів від 01.06.2021 року ,здійснений за період з 03.11.2011 року по 15.05.2020 року ,що складає 87 672,93 грн.

Останній був здійснений у виконавчому провадженні № 36406804 про примусове виконання виконавчого листа Іллінецького районного суду № 2-936/2011 від 26 грудня 2011 р.,виданого на підставі рішення вказаного суду від 05.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи із 03.11.2011 р. до досягнення старшою дитиною повноліття. Проте,рішенням Іллінецького районного суду від 04.05.2012 року у справі № 207/582/2012 ,що набрало законної сили 15.05.2012 року,розмір стягуваних з ОСОБА_1 аліментів був змінений до 700 грн. на утримання двох дітей, починаючи з набрання цим рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Посилаючись на приховання стягувачем від державного виконавця рішення суду про зменшення розміру аліментів і обрахування розміру заборгованості ОСОБА_1 без його врахування ,а також врахування квитанцій про сплату ним аліментів на загальну суму 23 500 грн., просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця по складанню даного розрахунку заборгованості,скасувати його та зобов`язати старшого державного виконавця Заверюху Ж.А. правильно розрахувати заборгованість зі сплати аліментів, з врахуванням того, що з 15.05.2012 року стягнення аліментів повинно було проводитись на підставі виконавчого листа №207/582/2012 від 04.05.2012 року.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 15.02.2022 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Піпко А.М. просив ухвалу суду скасувати, а у справі винести нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити. Вказав, що суд невірно встановив обставину відсутності у матеріалах виконавчого провадження рішення Іллінецького районного суду від 04.05.2012 року про зменшення розміру аліментів, оскільки воно в матеріалах виконавчого провадження було присутнє ,що підтверджується постановою Вінницького міського суду від 06.11.2019 року у адміністративній справі. Висновки суду про законність дій державного виконавця, яка не знала про існування рішення про зміну розміру аліментів, а дізнавшись, здійснила вірний розрахунок , змінивши її розмір із 87672,93 грн. на 64071,33 грн., суперечать матеріалам справи та вимогам закону, так як у оскаржуваній ухвалі суд не надав правової оцінки всім доводам скарги ,не перевірив правильність здійсненого розрахунку , в якому не враховано те, що з часу досягнення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 повноліття ,аліменти не повинні були стягуватись ,а також надані ОСОБА_1 квитанції про сплату ним аліментів у розмірі 23 500 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу старший державний виконавець Першого відділу ДВС м. Вінниці ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) Заверуха Ж.А. вважає рішення суду законним і обгрунтованим ,а доводи апеляційної скарги безпідставними . Вказала, що на час складення розрахунку вона здійснила його у відповідності до вимог закону і на підставі наявних у виконавчому провадженні документів. Наявна у провадженні копія рішення суду від 04.05.2012 року про зміну розміру аліментів не могла являтись підставою для здійснення перерахунку, оскільки не містила резолютивної частини рішення і не була належним чином засвідчена печаткою. Після пред`явлення представником боржника 02.09.2022 року належним чином завіреної копії рішення суду та квитанцій про сплату боржником аліментів, нею було здійснено новий розрахунок, в результаті якого заборгованість склала 64071,33 грн. Проте ОСОБА_1 продовжує ухилятись від сплати аліментів, остання проплата здійснена ним у 2015 році, що свідчить про його злісне ухилення від виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи скарги безпідставними. Вказала, що оскільки зменшення розміру аліментів відбулось за позовом боржника ,то останній повинен був надати вказане рішення виконавцю для здійснення останнім розрахунку з його врахуванням. Судом першої інстанції було детально досліджено матеріали виконавчого провадження, з яких вбачається здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на підставі наявних у ньому документів.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність постановленої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд встановив, що рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2012 р. у цивільній справі № 207/582/2012 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи із 03 листопада 2011 р. до досягнення старшою дитиною повноліття, на виконання якого 26.12.2011 року був виданий виконавчий лист.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.05.2012 року змінено розмір аліментів із 500 грн. щомісячно на кожну дитину до загального розміру 700 грн. на місяць на утримання двох дітей, починаючи із набрання цим рішенням законної сили до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 27-28).

Постановою старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заверухи Ж.А. від 04.02.2013 року відкрито виконавче провадження №36406804 з примусового виконання виконавчого листа №207/582/2012.

Останньою 01 червня 2021 р. був складений розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період із 03 листопада 2011 р. по 15 травня 2020 р., розмір якої становить 87 672,93 грн. (а.с. 14-16) та 14 червня 2021 року щодо ОСОБА_1 , який допустив заборгованість зі сплати аліментів, був складений протокол про адміністративне правопорушення № 36406804/15.26-48/40, за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП (а.с. 12).

02 вересня 2021 р. представник ОСОБА_1 - адвокат Піпко А.М. звернувся до державного виконавця із заявою про видачу довідки про розмір заборгованості ОСОБА_1 з врахуванням рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 травня 2012 р. про зменшення розміру аліментів.

У відповідь на цю заяву старшим державним виконавцем Заверухою Ж.А. складений новий розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період із 03 листопада 2011 р. по 15 травня 2020 р., розмір якої становить 64 071,33 грн. (а.с. 94-96).

Постановою Вінницького міського суду від 10.09.2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення № 127/17077/21 закрито, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 183-1 КУпАП (а.с. 44-47).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив із того,що вимоги скарги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки з її змісту та долучених до неї документів вбачається, що матеріали виконавчого провадження №36406804 не містять доказів того,що ОСОБА_1 в період з 15.05.2012 року (часу набрання законної сили рішенням Іллінецького районного суду від 04.05.2012 року ) по 01.06.2021 року (час здійснення розрахунку заборгованості з аліментів) звертався та надав державному виконавцю належним чином посвідчену копію рішення суду про зменшення розміру стягуваних аліментів з метою його врахування суб`єктом оскарження,чим унеможливив врахування цього рішення при складанні розрахунку заборгованості .Заявник скарги в порушення ст.81 ЦПК України не надав і матеріали справи не містять доказів зазначеного. Також суд виходив із того,що ніхто не може бути примушений робити те,що не передбачено законодавством і жодною нормою законодавства не передбачено відповідний обов`язок повідомляти про вказане рішення стягувача аліментів ОСОБА_2 . Зважаючи ,що ОСОБА_1 отримав рішення суду від 04.05.2012 року і лише 01.09.2021 року звернувся до суб`єкта оскарження із заявою про видачу довідки про розмір заборгованості ,після чого розмір заборгованості за період із 03 листопада 2011 р. по 15 травня 2020 р., був визначений у 64 071,33 грн. з врахуванням зменшеного рішенням суду розміру аліментів, обставин проведення боржником часткової сплати аліментів , а також збільшення законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів на утримання дітей. Таким чином, державний виконавець Заверуха Ж.А. діяла в межах закону ,а отже відсутні підстави для задоволення скарги.

Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини у справі,правильно визначив спірні правовідносини і правові норми, що їх регулюють та дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду про те,що виконавець здійснювала розрахунок , не знаючи про судове рішення про зменшення розміру аліментів та часткову сплату боржником аліментів так як ,боржник раніше не надавав рішення суду ,а стягувач не мав обов`язку це робити, оскільки вказане спростовується постановою Вінницького міського суду від 06.11.2019 року у адміністративній справі щодо ОСОБА_1 ,що вказує на наявність в матеріалах виконавчого провадження вказаного рішення ,не заслуговують на увагу .

Правовідносини з примусового виконання рішення суду,пред`явлення до виконання і виконання виконавчих документів , в тому числі і щодо визначення розміру і стягнення аліментів ,права і обов`язки сторін виконавчого провадження врегульовано нормами ЦПК України ,СК України, Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, зареєстрованим в Мінюсті України 02 квітня 2012 р. за № 489/20802 зі змінами і доповненнями.(далі Інструкція)

Статтею 1 ЗУ „Про виконавче провадження № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається ,заявник скарги оскаржує правомірність дій і рішень держаного виконавця Заверюхи Ж.А., при здійсненні нею розрахунку від 01.06.2021 року розміру заборгованості ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №36406804 .

Положеннями статті 18 ЗУ № 1404-VIII передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із ч. ч. 1 ,3 ст. 71 даного Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно ч.4 вказаної статті виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця і зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Частиною 8 даної статті передбачено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Змістом ч.3 ст. 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до п.п.7.13,713.1 Інструкції (в редакції на час виникнення правовідносин зі сплати аліментів) державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника.

Наказом Міністерства юстиції України від 21.03.2018 року № 855/5 ,що набрав чинності 27.03.2018 року,Інструкція з організації примусового виконання рішень була доповнена розділом XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів».

Згідно п.3 розділу XVI Інструкції (в редакції на час спірних правовідносин ) у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до п.4 розділу XVI Інструкції стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Якщо за виконавчим документом, пред`явленим до виконання, утримання аліментів не проводилося у зв`язку з розшуком боржника, стягнення аліментів має здійснюватись за весь період незалежно від установленого десятирічного строку та досягнення повноліття особою, на утримання якої присуджені аліменти.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно п.7 цього розділу Інструкції у разі надходження до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця заяви стягувача про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів орган державної виконавчої служби, приватний виконавець протягом трьох робочих днів видають стягувачу довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів (далі - довідка) (додаток 16), яка скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Для видачі довідки виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Якщо сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання є меншим, ніж сума відповідних платежів за три місяці, орган державної виконавчої служби, приватний виконавець письмово повідомляє стягувача про відмову у видачі довідки та надає йому розрахунок заборгованості.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.2 ст.78ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до змсту ст.ст.79,80ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ,а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування,а згідно ч.6 ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч.1,3 ст .367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Постанова Вінницького міського суду від 06.11.2019 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183-1 КУпАП з посиланням на рішення про зменшення розміру аліментів, на яку вказує апелянт у скарзі , не надавалась суду першої інстанції в якості доказу і не була предметом його розгляду та оцінки. Оскільки ця постанова була надана суду апеляційної інстанції шляхом прикріплення її до апеляційної скарги без клопотання про залучення її,як нового доказу,а також апелянтом не надані докази неможливості її подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього,вона не може бути прийнята апеляційним судом і ,відповідно, не може змінювати встановлені судом першої інстанції обставини і впливати на його висновки.

Аргументи скарги щодо вилучення оскаржуваною особою рішення про зменшення розміру аліментів з матеріалів виконавчого провадження,що вплинуло на розрахунок заборгованості, є припущенням ,не підтвердженим жодним достовірним доказом.

В оглянутому апеляційним судом виконавчому провадженні № 36406804 ,що оглядалось і судом першої інстанції , є наявна не посвідчена належним чином світлокопія вступної і резолютивної частини вказаного рішення без зазначення дати його постановлення ,що не дає можливість приймати її в якості правової підстави для здійснення розрахунку заборгованості .

Як вбачається боржник на виконання вимог п.3 розділу XVI Інструкції квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів стягувачу виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати не надавав і вони не долучались до матеріалів виконавчого провадження вчасно.

Враховуючи,що матеріали виконавчого провадження не містять жодних доказів надання ОСОБА_1 до 01.06.2021 року державному виконавцю належним чином засвідченої копії рішення суду та інших документів(квитанцій) для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів ,а подача ним державному виконавцю заяви від 18.12.2020 року про надання інформації щодо сплати аліментів та видачу довідки-розрахунку заборгованості ,у якій він посилається на існування такого рішення суду і приховування його стягувачем , не являється наданням цього рішення і не замінює його. У повноваження державного виконавця не входять повноваження по витребуванню у суду копії зазначеного рішення .

Факт закриття постановою Вінницького міського суду від 10.09.2021 року справи про адмінправопорушення №127/17077/21 щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.183-1 КУпАП через відсутність в його діях складу адмінправопорушення з підстав невідповідності розміру нарахованих йому аліментів у розмірі 87 672,93 грн. дійсності ,виходячи з наданих суду у цьому розгляді документів,сам по собі не свідчить про протиправність дій державного виконавця ,оскільки у вказаній постанові не враховано час надання Оленчуком суду документів , що стали підставами для такого висновку - у вересні 2021 року, а на час здійснення виконавцем оскаржуваного розрахунку 01.06.2021 року, такі документи ним надані ще не були.

Відтак дії оскаржуваної особи по складенню розрахунку від 01.06.2021 року та сам розрахунок здійснений на підставі наявних у матеріалах виконавчого провадження на цю дату документів, не є незаконними, а тому висновки суду є вірними,а доводи скарги безпідставні.

Щодо доводів заявника скарги про неврахування судом приховування стягувачем ОСОБА_5 існування рішення суду про зменшення розміру аліментів і не подання нею виконавчого листа на його виконання до виконавчої служби ,то такі доводи суперечать закону і висновок суду щодо відсутності у неї такого обов`язку є вірним.

За змістом п.4 розділу XVI Інструкції, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця і у випадках, передбачених частиною 4 статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника, зокрема, в разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача, подання заяви стягувачем або боржником,тобто у випадках ,що залежать від волі як стягувача,так і боржника.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.8 ЗУ «Про виконавче провадження » N 606-XIV і ч.ч.1,2 ст. 15 ЗУ № 1404-VIII,чинних у відповідні періоди виконання рішення суду про зменшення розміру аліментів , сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

В період примусового виконання виконавчого листа Іллінецького районного суду від 26 грудня 2011 р. про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, в якому він виступав в якості боржника, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів ,який був рішенням Іллінецького районного суду від 04.05.2012 року частково задоволений на користь ОСОБА_1 і розмір стягуваних з нього аліментів був зменшений.

Відтак , за даним рішенням суду від 04.05.2012 року,постановленим на його користь , на яке він посилається,як на доказ обґрунтованості своїх вимог по скарзі , в його інтересах видається виконавчий лист і він набуває статусу стягувача і , відповідно, має право пред`явити такий лист відповідно до ч.4 ст .71 ЗУ про зменшення розміру стягуваних аліментів до виконання.

Тому доводи апеляційної скарги щодо обов`язку ОСОБА_3 пред`являти виконавчий лист про зменшення розміру стягуваних аліментів у виконавчу службу до виконання ,не відповідає нормам права.

Доводи апеляційної скарги про повну сплату боржником заборгованості з аліментів за даним виконавчим провадженням безпідставні ,оскільки вони спростовуються новим розрахунком розміру заборгованості ,здійсненим оскаржуваною особою по заяві боржника з врахуванням всіх наданих ним і наявних в матеріалах виконавчого провадження рішень , квитанцій , факту досягнення старшим сином повноліття; часткової сплати аліментів за період із 03 листопада 2011 р. по 15 травня 2012 р. та збільшення законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів на утримання дітей ,в результаті передбачених вказаними рішеннями і законодавством, в результаті чого розмір його заборгованості на 15.05.2020 року складає 64 071,33 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2021 року ОСОБА_1 , отримавши рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.05.2012 р. у цивільній справі № 207/582/2012, звернувся до державного виконавця із заявою про видачу довідки про розмір боргу з врахуванням даного судового рішення про зменшення розміру аліментів. Остання здійснила новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період із 03 листопада 2011 р. по 15 травня 2020 р., розмір якої становить 64 071,33 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що державний виконавець діяла у межах повноважень наданих їй законом, а вимоги скарги на її дії із проведення розрахунку заборгованості по аліментах, визнання цього розрахунку неправомірним та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості є необгрунтованими та безпідставними, а тому відсутні правові підстави для задоволення цієї скарги, є правильним.

Інші доводи апеляційної скарги також правильних висновків , викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, не спростовують і не є підставою для його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Піпка Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Іллінецького районного суду від 15.02.2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

В.В. Оніщук