РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/2639/20

Провадження № 22-ц/4815/302/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бодрягова В.С. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2021 року, ухвалене в складі судді Кушнір Н.В., у справі № 570/2639/20,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позов мотивований тим, що відповідно до державного акту на право приватної власності серії І-РВ № 031830, виданим Дядьковицькою сільською радою Рівненського району 21 грудня 1999 року ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) належали земельна ділянка площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельна ділянка площею 0,32 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться в АДРЕСА_1 .

Позивач, є спадкоємницею померлою матері ОСОБА_3 .

Маючи на меті реалізувати свої права щодо реєстрації земельних ділянок у відповідному реєстрі звернулася до ПП Рівне-Експерт-Земля для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

11 травня 2019 року кадастровим державним реєстратором управління Держгеокадастру у Рівненській області прийнято рішення про відмову у реєстрації земельних ділянок в кадастрі та пояснено, що при реєстрації земельних ділянок площею 0,25 га існує факт накладення на земельні ділянки з кадастровим номером :03:015:0208 та : 03:015:0200, які належать ОСОБА_2 .

Посилаючись на вказані обставини просила суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №885946 від 15 січня 2010 року та скасувати державну реєстрацію; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №115992 від 28 листопада 2012 року та скасувати державну реєстрацію.

Просить про задоволення позовних вимог.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки задоволено.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_2 Державний акт серії ЯЙ №885946 від 15 січня 2010 року на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2496 га, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :03:015:0200).

Скасовано державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2496 га, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :03:015:0200).

Визнано недійсним виданий ОСОБА_2 Державний акт ЯМ №115992 від 28 листопада 2012 року на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2652 га, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :03:015:0208).

Скасовано державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2652 га, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :03:015:0208).

Не погодившись з означеним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що описка не може бути підставою для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та відповідної реєстрації в Державному земельному кадастрі.

Зазначає, що доказів того, що помилка сталась з вини ОСОБА_2 немає, адже це могла бути помилка кадастрового реєстратора, або особи, яка перша реєструвала земельну ділянку на АДРЕСА_2 , і з вини якої відбулося подальше накладення координат.

Суд безпідставно не врахував, що позивачем не вживалися заходи досудового врегулювання спору між сторонами та рекомендації державного кадастрового реєстратора.

Покликається на те, що виправлення помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, здійснюється після внесення змін до такої документації в Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженою Постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечує доводи останньої просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає .

Установлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Суміжною із цією ділянкою є земельна ділянка площею 0,32 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства.

Право спадкодавця на землю підтверджено державним актом на право приватної власності на землю загальною площею 0,57 га І-РВ 031830, виданим Дядьковицькою сільською радою Рівненського району 21 грудня 1999 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8116.

ОСОБА_2 є власником земельних ділянок площею 0,2496 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,2652 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (державні акти на право власності на земельну ділянку видані Дядьковицькою сільською радою Рівненського району 28 грудня 2009 року та 26 листопада 2012 року).

Поштова адреса житлового будинку, що належить ОСОБА_2 також має будинок АДРЕСА_2 .

Згідно з актом приймання-передачі межових знаків на зберігання від 22 лютого 2018 року межі земельної ділянки площею 0,3227 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками. Користувачі земельних ділянок претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не мають. Власниками та користувачами суміжних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання ОСОБА_1 . Цей акт підписаний ОСОБА_1 та представниками сільської ради, власниками земельних ділянок і сертифікованим інженером-геодезистом.

Відповідно до іншого акта приймання-передачі межових знаків на зберігання від 22 лютого 2018 року межі належної позивачу земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд також закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками. Користувачі земельних ділянок претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не мають. Власниками та користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж заявлено не було. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання ОСОБА_1 . Цей акт також підписаний ОСОБА_1 , представниками сільської ради, власниками земельних ділянок та сертифікованим інженером-геодезистом.

Рішенням Дядьковицької сільської ради від 13 березня 2018 року № 355 затверджений протокол засідання постійної комісії сільської ради, згідно з яким попереднє рішення сільської ради від 23 жовтня 2015 року № 568 відмінене. Затверджений протокол постійної комісії сільської ради з питань земельних відносин, екології, використання природних ресурсів та чорнобильських проблем, соціального розвитку села, яким було погоджено технічну документацію із землеустрою ОСОБА_1 ; погоджено акт приймання-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_1 щодо її земельної ділянки, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У зазначеному протоколі також ідеться про необхідність перереєструвати земельну ділянку ОСОБА_2 у Державному земельному кадастрі через невідповідність геопросторовому розміщенню по координатах.

У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказані обставини встановленні рішеннями у справі 570/201/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області про усунення перешкод у користувані земельною ділянкою шляхом встановлення межі між суміжними земельними ділянками та погодження технічної документації із землеустрою, згідно яких в задоволенні позову відмовлено.

Рішення набрало законної сили 02 липня 2019 року.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

У статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватись правил добросусідства (статті 91, 96 ЗК України).

У статті 107 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При розгляді справи 570/201/17 суди встановили, що звернення ОСОБА_1 до суду було передчасним, оскільки відповідач Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області, суміжні землекористувачі не заперечували та не оспорювали права позивачки. Окрім того, станом на час постановлення судового рішення Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області розглянула заяву позивачки з приводу земельного спору та прийняла відповідне рішення, з якого слідує, що права позивачки ніяким чином не є порушеними. У протоколі постійної комісії Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області з питань земельних відносин… від 22.02.2018 року йдеться про необхідність перереєструвати земельну ділянку ОСОБА_2 у Державному земельному кадастрі через невідповідність геопросторовому розміщенню по координатах. В свою чергу ОСОБА_2 пояснила суду, що вона вчинила всі необхідні дії, спрямовані на виконання рішення сільської ради щодо перереєстрації належної їй земельної ділянки.

Також, як свідок в судовому засіданні був допитаний працівник Держгеокадастру у Рівненській області ОСОБА_5 який зазначав, що помилка щодо внесення координат земельних ділянок існує щодо всієї вулиці Млинівської в селі Дядьковичі Рівненського району Рівненської області, де проживають сторони. Якщо така помилка і існує, то усунути її слід усім землекористувачам вулиці, і для цього є спеціальний порядок. У зазначеному Порядку №1051 міститься цілий розділ - Виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру. У ньому зазначено, що для виправлення помилки треба встановити з чиєї вини допущена помилка і в чому вона полягає, шляхи її усунення. Саме виявивши причину помилки можна буде говорити про шляхи її усунення - виправлення описки, перереєстрація чи коригування. Доказів, що помилка сталась з вини ОСОБА_2 немає, адже це могла бути помилка кадастрового реєстратора, або особи, яка перша реєструвала земельну ділянку на АДРЕСА_2 , і з вини якої відбулося подальше накладення координат (а.с. 58 на звороті, 59).

У повідомленні державного кадастрового реєстратора від 11 травня 2019 року зазначено, що ОСОБА_1 відмовлено у Державній реєстрації через невідповідність електронного документу установленим вимогам, а саме перетин земельних ділянок з кадастровими номерами :03:015:0208 та :03:015:0200 та рекомендовано: звернутися в проектну організацію, яка розробляла документацію із землеустрою для виправлення помилок. Після виправлення зауважень запропоновано повторно подати заяву в електронній формі через Єдиний державний портал, або звернутися до Центру надання адміністративних послуг із заявою про реєстрацію земельної ділянки, погодженою документацією із землеустрою, розробленою згідно вимог чинного законодавства та електронним документом (а.с. 9).

Разом з тим, листом від 11.06.2019 за № 107/1-198/0/6-19 Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області повідомило ОСОБА_1 , що для вирішення вказаного питання, відділом направлено повідомлення ОСОБА_2 про виявлену помилку допущену проектною організацією в розробленій документації із землеустрою.

Відповідно до п. 137 порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, у разі відновлення меж земельної ділянки за її фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж кадастрові номери відповідних земельних ділянок не скасовуються, а відповідні зміни до відомостей вносяться до поземельних книг відповідно до пунктів 116-118, 120-122 цього Порядку.

Судом встановлено, що заходи досудового врегулювання спору між сторонами не вживалися. Позивач не скористалася наданими рекомендаціями державного кадастрового реєстратора.

За наведеного, вбачається, що для поновлення прав ОСОБА_1 необхідно змінити конфігурацію земельних ділянок позивача, відповідача, ОСОБА_6 , земельної ділянки, що перенесена в архів (землекористувач ОСОБА_7 ), ОСОБА_8 , в межах що відповідатимуть історичній конфігурації, що склалася десятки років потому без зміни розмірів площ земельних ділянок вказаних власників, що не вимагає зміни меж в натурі, а лише змін в технічній документації відповідних осіб.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та скасування Державної реєстрації в Державному земельному кадастрі не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що спір підлягає вирішенню в позасудовому порядку.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та його застосування уваги не звернув, у зв`язку з чим допустив порушення норм матеріального права, за наведеного апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

До позовної заяви ОСОБА_1 долучено посвідчення учасника Революції Гідності серії А № 0606 від 04.07.2018 та зазначила, що вона звільнена від сплати судового збору за подання даної позовної заяви на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19), від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

Оскільки дана справа не пов`язана із захистом порушених прав ОСОБА_1 саме як учасника бойових дій, відсутні правові підстави для звільнення її від сплати судового збору за перегляд апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бодрягова В.С. задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2021 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2522,40 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні) 40 копійок понесених у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 травня 2022 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Хилевич С.В.

Шимків С.С.