Справа №490/214/21 Головуючий у 1-й інстанції Гуденко О. А.
Провадження № 22ц/812/219/22 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А
Іменем України

13 січня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,
суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою
Військової частини НОМЕР_1
на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді Гуденко О. А. в залі судових засідань у місті Миколаєві о 9год. 15хв., повний текст якого складено 16 листопада 2021 року, по справі

за позовом
ОСОБА_1 до Військової частини (ВЧ) НОМЕР_1

про відшкодування моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

13 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ВЧ НОМЕР_1 про відшкодування на його користь 100 000 грн компенсації моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю установи, у зв`язку з відмовою у своєчасній виплаті йому грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій, при звільненні.

В обґрунтування позову посилався на те, що проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , де під час звільнення у 2018 року йому не була своєчасно виплачена компенсація невикористаної відпустки, як учаснику бойових дій.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року, ухваленим за його позовом, визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати на його користь грошової компенсації за невикористану ним відпустку, як учасника бойових дій, та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію додаткової відпустки.

Посилаючись на вказані обставини, та перенесені ним хвилювання, просив задовольнити його позов.

У відзиву на поданий позов відповідачем пред`явлені до нього вимоги не визнано з посиланням на те, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, на обґрунтування чого не надано жодного доказу.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 листопада 2021 року позов задоволено частково, ухвалено про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 1 000 грн моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення суд виходив із доведеності факту протиправності бездіяльності відповідача внаслідок несвоєчасної виплати на користь позивача грошової компенсації при звільненні та підтвердження порушення прав позивача, а також тривалість цього порушення, що є підставою для розумного визначення розміру грошової компенсації заподіяної моральної шкоди на суму 1 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення на недостатніх доказах, які ґрунтуються на припущеннях, внаслідок чого допустив неповне з`ясування обставин справи, та ухвалив рішення констатуючи лише факт завдання позивачу душевних страждань, що є недостатнім для стягнення моральної шкоди.

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк від позивача не надійшло.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 11 січня 2022 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Відповідно до змісту частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відтак, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та одночасно передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, у деліктних правовідносинах на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини, якщо позивачем доведено завдання йому шкоди.

Відтак, задовольняючи частково позов про стягнення компенсації моральної шкоди, суд керувався статтею 49 Конституції України, статтями 23, 1167 ЦК України та вірно виходив із того, що позивачем доведено факт заподіяння шкоди, у зв`язку з визнанням протиправною бездіяльність Військової частини за рішенням суду, яким встановлено порушення соціальних прав позивача, а сама несвоєчасна виплата грошових коштів на користь позивача призводить не лише до негативних емоцій постраждалої людини, а і тягне додаткові зусилля при організації свого життя, після звільнення зі служби.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , звідки звільнений 8.08.2018.

При звільненні позивачем не отримана грошова компенсація за невикористану ним додаткову відпустку, яка надається учасникам бойових дій, яким є ОСОБА_1 ..

Не погодившись з такою бездіяльністю відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено про визнання протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати на його користь грошової компенсації за невикористану ним відпустку, як учасника бойових дій, та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію додаткової відпустки, виходячи із грошового забезпечення на день звільнення зі служби 8.08.2018.

18 березня 2020 року за платіжним дорученням на користь позивача ВЧ НОМЕР_1 перераховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки на час його звільнення 8.08.2018 в розмірі 7 193 грн 42 коп..

За таких обставин, про наявність підстав для виплати позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку, як учасника бойових дій, відповідач був обізнаний з моменту звільнення позивача зі служби та до моменту вирішення спору у суді адміністративної юрисдикції, за відсутності даних про неоднакову практику вирішення подібних судових спорів.

Між тим на протязі цього тривалого часу відповідач не тільки не виплатив суму компенсації, фактично не довівши відсутність своєї вини у заподіянні шкоди позивачу, а ще і погодився з рішенням адміністративного суду, внаслідок чого виплатив суму грошової компенсації лише у березні 2020 року.

Цим доказам суд дав належну правову оцінку і дійшов правильного висновку, що відповідач, з вини якого позивачу несвоєчасно виплачена грошова компенсації, повинен відшкодувати завдану моральну шкоду, яка полягає в порушенні прав позивача, що призвело не лише до негативних емоції, а і до його додаткових зусиль при організації життя, після звільнення зі служби.

Тому вважав достатнім розмір грошової компенсації в 1 000 грн.

Інших доказів, які б спростовували відсутність у людини негативних емоції, у зв`язку з порушенням її соціальних прав, та відсутністю у неї додаткових зусиль при організації свого життя без отримання повної виплати сум, які повинні бути сплачені при звільненні зі служби, апелянтом не надано.

Усі доводи щодо відсутності доведеності позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди, які викладені відповідачем у змісті апеляційної скарги, ґрунтуються лише на припущеннях.

За такого, судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

При ухваленні рішення колегія суддів керується виключно межами доводів апеляційної скарги.

Підстави для перерозподілу судових витрат в суду апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, до Верховного Суду протягом тридцяти днів з цього дня як дати складення повного судового рішення.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова С.Ю. Колосовський