ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року м. Чернівці

Справа № 725/8092/21

Провадження №22-ц/822/340/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,

секретар Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Управління охорони здоров`я Чернівецької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2022 року, головуючий у І-й інстанції Вольська-Тонієвич О.В.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління охорони здоров`я Чернівецької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 05 травня 2012 року його було зараховано на посаду сторожа організаційно-методичного відділу при Управлінні охорони здоров`я Чернівецької міської ради.

30 червня 2019 року його звільнено з посади у зв`язку з переведенням до Управління забезпечення медичного обслуговування у сфері охорони здоров`я Чернівецької міської ради. 01 липня 2019 року його прийнято на посаду сторожа відділу з організаційно-методичної та кадрової роботи при управлінні в порядку переведення з Управління охорони здоров`я Чернівецької міської ради.

Зазначав, що Наказом №78 від 17 травня 2021 року про скорочення штату з 10 серпня 2021 року виведено з штатного розпису посади сторожів.

01 червня 2021 року його було повідомлено про заплановане вивільнення, проте будь-якої іншої посади не запропоновано.

26 липня 2021 року відповідачем виконано наказ №124 та звільнено його із займаної посади з 10 серпня 2021 року у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП.

Проте 25 серпня 2021 року Управлінням охорони здоров`я Чернівецької міської ради винесено наказ, яким відкликано попередній наказ про його звільнення у зв`язку із тим, що з 07 серпня 2021 року він перебував на лікуванні.

В подальшому, 18 жовтня 2021 року наказом №169 його звільнено з посади сторожа відділу з організаційно-методичної та кадрової роботи при управлінні охорони здоров`я Чернівецької міської ради у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає, що незважаючи на те, що він є інвалідом ІІІ групи, це не заважало йому належним чином виконувати покладені обов`язки, з боку відповідача до нього ніколи не було претензій щодо якості роботи.

Як йому стало відомо, відповідач повідомив листом первинну профспілкову організацію Управління охорони здоров`я Чернівецької міської ради про управлінське рішення щодо скорочення ставок в Управлінні. Чи повідомлено профспілкову організацію, що він (позивач) є інвалідом ІІІ групи, йому не відомо.

Вважає, що наказ про його звільнення винесений з порушенням норм матеріального та процесуального права, порушує його права та свободи.

Посилався на те, що при звільненні перевага надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, однак відповідачем не було взято до уваги те, що на підприємстві він працює тривалий безперервний термін, а також є інвалідом ІІІ групи. Крім того, відповідачем не запропоновано йому будь-якої іншої посади, враховуючи те, що у нього є вища економічна освіта.

Просив визнати незаконним звільнення його з роботи та скасувати наказ №169 від 18 жовтня 2021 року про звільнення з посади сторожа відділу з організаційно-методичної та кадрової роботи при управлінні охорони здоров`я Чернівецької міської ради та поновити його на посаді, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу без індексації за період з 18 жовтня 2021 року по 18 листопада 2021 року у сумі 3 686,50 грн, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, при цьому суд неправильно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Згідно з чинним законодавством звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків.

Крім того, станом на день його звільнення позивача в Управлінні вакантними були посади юрисконсульта, менеджера зі зв`язків з громадськістю, менеджера з громадського здоров`я. Разом з тим, зазначені посади не були йому запропоновані, оскільки відповідно до посадових інструкцій вказаних вище посад, освіта та кваліфікаційний рівень ОСОБА_1 не відповідає вимогам до цих посад. Проте відповідач не надає ніяких доказів, які б підтверджували той факт, що з дня його попередження про звільнення і до дня фактичного його звільнення з роботи у них були вакантні тільки вказані посади, яким він не відповідає.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління охорони здоров`я Чернівецької міської ради просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що законодавством передбачено, що при звільненні працівників за п.1 ст.40 КЗпП діють обмеження на звільнення окремих працівників, встановлені ст. 184 КЗпП (жінок вагітних і тих, що мають дітей віком до трьох років (до шести у випадках, передбачених ч.2 ст. 179 КЗпП), одиноких матерів за наявності дитини віком до 14 років або дитини інваліда), ст. 186-1, ч. 1 ст. 197 КЗпП, Законами «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» та «Про забезпечення молоді, яка отримала вищу або професійно-технічну освіту, першим робочим місцем з наданням дотації роботодавцю» (молодих працівників віком від 14 до 28 років, прийнятих після закінчення чи припинення навчання протягом 2 років після вступу на роботу).

Позивач не відноситься до категорії осіб, відповідно до яких діють законодавчо встановлені обмеження на звільнення.

Адміністрація Управління охорони здоров`я Чернівецької міської ради 17 травня 2021 року звернулася листом до голови первинної профспілкової організації Управління охорони здоров`я Чернівецької міської ради Тріффо Ю.С. з поданням про розірвання у зв`язку із скороченням штату трудових договорів, в т.ч. і з позивачем, однак жодного рішення профспілкова організація з приводу погодження чи непогодження скорочення чисельності та штату Управління не прийняла.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що

при звільненні позивача в Управлінні охорони здоров`я Чернівецької міської ради дійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників, про що надано відповідні докази суду; відповідачем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника з приводу його попередження за два місяці, а також відсутність можливості перевести працівника на іншу роботу на цьому ж підприємстві.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 05 травня 2012 року ОСОБА_1 був зарахований на посаду сторожа організаційно-методичного відділу при Управлінні охорони здоров`я Чернівецької міської ради.

30 червня 2019 року позивача звільнено з посади у зв`язку із переведенням до Управління забезпечення медичного обслуговування у сфері охорони здоров`я Чернівецької міської ради. 01 липня 2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду сторожа відділу з організаційно-методичної та кадрової роботи при управлінні в порядку переведення з Управління охорони здоров`я Чернівецької міської ради (а.с.9-10).

Наказом № 78 від 17 травня 2021 року про скорочення штату з 10 серпня 2021 року виведено з штатного розпису посади сторожів.

Листом від 26 травня 2021 року позивача ОСОБА_1 повідомлено про заплановане звільнення його з посади сторожа на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 10 серпня 2021 року. Крім того, зазначено, що відповідно до його кваліфікаційних навиків на момент звільнення в Управлінні охорони здоров`я вакантних посад немає. Із вказаним листом ОСОБА_1 ознайомився 01 червня 2021 року, про що свідчить його підпис.

Також встановлено, що адміністрація Управління охорони здоров`я Чернівецької міської 17 травня 2021 року звернулася з відповідним листом до голови первинної профспілкової організації Управління охорони здоров`я Чернівецької міської ради Тріффо Ю.С. з повідомленням про прийняття управлінського рішення щодо скорочення з 10 серпня 2021 року чотирьох посад сторожів та розірвання трудових відносин, у тому числі з позивачем.

26 липня 2021 року відповідачем виконано наказ №124 та звільнено ОСОБА_1 із займаної посади з 10 серпня 2021 року у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП .

Як вбачається з матеріалів справи, 25 серпня 2021 року Управлінням охорони здоров`я Чернівецької міської ради винесено наказ, яким відкликано попередній наказ про звільнення позивача, у зв`язку із тим, що він з 07 серпня 2021 року перебував на лікуванні. Втім, 18 жовтня 2021 року наказом №169 ОСОБА_1 звільнено з посади сторожа відділу з організаційно-методичної та кадрової роботи при управлінні охорони здоров`я Чернівецької міської ради у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Із вказаним наказом позивач ознайомився 19 жовтня 2021 року, про що свідчить його підпис.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992 року № 9 звертає увагу на те, що при розгляді трудових спорів, пов`язаних зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди з`ясовують: чи дійсно мало місце скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано роботодавцем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що роботодавець не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджували його за два місяці про наступне вивільнення.

17 травня 2021 року Управлінням охорони здоров`я Чернівецької міської ради №78, у зв`язку із виробничою необхідністю, зменшенням обсягу фінансування управління охорони здоров`я та згідно з протоколом зборів працівників відділу з організаційно-методичної та кадрової роботи при управлінні охорони здоров`я Чернівецької міської ради від 14 травня 2021 року, виведено зі штатного розпису 3,25 посади сторожів (а.с.11, 52-57).

Згідно з вимогами статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач попередив позивача про наступне вивільнення з роботи листом від 26 травня 2021 року, який він отримав 01 червня 2021 року, отже звільнення позивача відбулося з дотриманням передбаченого законом строку.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

За змістом статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається відповідним категоріям працівників, що передбачено ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Ураховуючи викладене, переважне право на залишення на роботi пiд час звiльнення працiвникiв у зв`язку зi змiнами в органiзацiї виробництва i працi передбачене виключно для певних категорiй iнвалiдiв (iнвалiди вiйни; працiвники, що отримали на пiдприємствi, в установi, органiзацiї трудове калiцтво або професiйне захворювання). Надання переваги всiм категорiям iнвалiдiв перед iншими працiвниками пiдприємства, установи, органiзацiї чинним законодавством не передбачається надання переваги всiм категорiям iнвалiдiв перед iншими працiвниками пiдприємства, установи, органiзацiї.

З огляду на викладене, безпідставними є доводи апелянта про його переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками.

Крім того, як підтверджується матеріалами справи, в штаті немає жодного сторожа, посади всіх сторожів були скорочені, що також свідчить про відсутність порушень чинного законодавства при звільненні позивача.

Окрім того, як було встановлено судом першої інстанції, станом на день звільнення позивача, в Управлінні охорони здоров`я Чернівецької міської ради вакантними були посади юрисконсульта, менеджера зі зв`язків з громадськістю, менеджера з громадського здоров`я.

Разом з тим, зазначені посади не були запропоновані позивачу, оскільки відповідно до посадових інструкцій вказаних вище посад, його освіта та кваліфікаційний рівень не відповідають вимогам до цих посад.

Розірвання трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 1 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України).

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Так, важливим для профспілки є дотримання п`ятнадцятиденного строку розгляду подання роботодавця, як це передбачено частиною першою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Необхідно також дотримуватися вимог вказаної статті та частини п`ятої статті 43 КЗпП, якими встановлено, що профспілковий орган повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору (частина п`ята ст. 43 КЗпП).

З матеріалів справи вбачається, що на час звільнення позивача згода профспілкового комітету не була отримана. Вказана обставина сторонами не заперечувалася.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, встановивши, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників, позивача в установленому законом порядку за два місяця було попереджено про наступне вивільнення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача із займаної посади відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Порушення відповідачем норм трудового законодавства під час звільнення позивача судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2022 року залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 16 травня 2022 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак