Справа № 444/413/22
Провадження № 2/444/435/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права власності на 1/7 частку квартири,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права власності на 1/7 частку квартири та визнання права власності.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ним - ОСОБА_1 , в період з 1996 року по 2017 рік було набуто право власності на 6/7 часток квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом укладення правочинів. Окрім того, 1/7 частки квартири належить на праві власності відповідачу - ОСОБА_2 .

Наголошує, що відповідач з 2001 року по теперішній час проживає та веде усю діяльність у Сполучених Штатах Америки. В Україні з цього часу не появлялась. Вона у квартирі не проживає, не зареєстрована, не приймає участі в її утриманні та збереженні спільного майна, інтересу до квартири не проявляє. Зазначає, що у 2015 році ним було запропоновано відповідачу подарувати або продати її частку, на що відповідач погодилась та уповноважила матір позивача - ОСОБА_3 , виписавши довіреність, посвідчену 9 серпня 2017 року Державним нотаріусом Нью-Джерсі Еммануелем Амадором (Emmanuel Amador), № А619299 на дарування частки. Проте, в силу суб`єктивних та об`єктивних обставин в цей час використати дану довіреність можливості не було. Згодом позивачем було запропоновано видати нову довіреність, так як строк дії попередньої вже минув, але відповідач відмовилася, посилаючись на брак часу та незацікавленість у вчинені повторних будь-яких процесуальних та реєстраційних дій через посольство України у США. На подальші пропозиції укласти нову довіреність відповідач не відповідає. Просить суд врахувати, що відповідач не виконує свого обов`язку по утриманні власного майна, що передбачено у статті 322 ЦК України, в результаті чого позивач протягом багатьох років несе постійні витрати у зв`язку з утриманням відповідної квартири, в числі яких оплата комунальних послуг та інші платежі, що підтверджується копіями квитанцій. За період з 2018 по 2021 рік позивачем загалом було сплачено 18 657, 98 (вісімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень дев`яносто вісім копійок) гривень комунальних платежів та вказані кошти жодним чином йому не були повернені відповідачем, ОСОБА_2 . Враховуючи вищенаведене, просить суд позбавити права власності відповідача ОСОБА_2 на 1/7 частку квартири АДРЕСА_2 та визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на 1/7 частку квартири АДРЕСА_2 .

Позивач у судове засідання не прибув, однак направив на адресу суду заяву, у якій просить слухати справу без його участі. Позов підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не прибула, однак направила на адресу суду заяву, у якій просить слухати справу без її участі. Відносно позову не заперечує, просить такий задоволити.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, оглянувши заяви сторін, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

З копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 05.06.1996 року (а.с.12) вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві часткової власності:

- ОСОБА_4 , 1/7 частка;

- ОСОБА_5 , 1/7 частка;

- ОСОБА_3 , 1/7 частка;

- ОСОБА_1 , 1/7 частка;

- ОСОБА_6 , 1/7 частка;

- ОСОБА_7 , 1/7 частка;

- ОСОБА_2 , 1/7 частка.

Судом встановлено, що позивачем - ОСОБА_1 , в період з 1996 року по 2017 рік було набуто право власності на 6/7 часток квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом укладення наступних правочинів:

- 1/7 частка зазначеної квартири була приватизована позивачем відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 17);

- 4/7 частки квартири були передані ОСОБА_1 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Головач О.Р. 20 червня 2017 року за реєстровим номером № 776 (частки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ), що вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 19-20);

- 1/7 частки квартири була придбана позивачем шляхом укладення договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Головач О.Р. 20 червня 2017 року за реєстровим номером № 778 (частка ОСОБА_7 ), що вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 18).

Тобто, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, йому належить 6/7 часток квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/7 належить відповідачу - ОСОБА_2 .

З позовної заяви видно, а також підтверджено заявою відповідача про визнання позову, що відповідач ОСОБА_2 з 2001 року проживає та веде усю діяльність у Сполучених Штатах Америки. В Україні з цього часу не появлялась. Підтвердженням цього є скан-копія її водійського посвідчення (а.с. 11). Відповідач, ОСОБА_2 , у квартирі не проживає, не приймає участі в її утриманні та збереженні спільного майна, інтересу до квартири не проявляє.

Судом встановлено, що у 2015 році позивачем було запропоновано відповідачу подарувати або продати її частку, на що відповідач погодилась та уповноважила матір позивача - ОСОБА_3 довіреністю, посвідчену 9 серпня 2017 року Державним нотаріусом Нью-Джерсі Еммануелем Амадором (Emmanuel Amador), № А619299 на дарування частки, що вбачається з її копії (а.с. 28-36). Проте, в силу суб`єктивних та об`єктивних обставин в цей час використати дану довіреність у позивача та його матері можливості не було. Згодом позивачем було запропоновано відповідачу видати нову довіреність, так як строк дії попередньої вже минув, але відповідач відмовилася, посилаючись на брак часу та незацікавленість у вчинені повторних будь-яких процесуальних та реєстраційних дій через посольство України у США.

Даний факт відповідачем не спростовувався.

Суд враховує, що відповідач не виконує свого обов`язку по утриманні власного майна, що передбачено у статті 322 ЦК України, в результаті чого позивач самостійно несе постійні витрати у зв`язку з утриманням відповідної квартири, в числі яких оплата комунальних послуг та інші платежі, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 21-27).

Квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30.4 квадратних метрів та житловою площею 18.1 квадратних метрів, що підтверджено копією технічного паспорта (а.с.13-16).

Відповідно до копії висновку про вартість майна від 30.11.2020 року проведеною ФОП ОСОБА_8 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 668/18 від 23.08.2018 року) (а.с.6) ринкова вартість квартири становить 253 820 (двісті п`ятдесят три тисячі вісімсот двадцять) гривень.

Відповідно до копії висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Український інститут технічного нагляду та інвентаризації» від «5» грудня 2021 року номер (№) 161(а.с.7) встановлено, що квартира має один вхід та усі необхідні комунікації. Окремих приміщень, що відповідають 1/7 частки від загальної площі немає. Перепланування квартири з виділенням 1/7 частки не відповідатиме мінімально допустимим площам та санітарним характеристикам, що вимагаються для квартир відповідно до діючих нормативних документів. Немає технічної можливості для виділу в натурі 1/7 частки квартири АДРЕСА_2 .

Судом встановлено та даний факт визнаний відповідачем, що ОСОБА_2 з 2001 року по теперішній час не бере жодної участі в утриманні зазначеного житлового приміщення, вартість всіх комунальних послуг сплачує позивач - ОСОБА_1 . Сплачені позивачем, за час відсутності відповідача, комунальні платежі, йому ОСОБА_2 не повернуті.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що зазначені доводи позивача можуть вважатися достатніми для задоволення його вимог та фактичного позбавлення відповідача права власності на майно.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, твердження позивача стосовно фактичного не проживання відповідача у вказаній частині квартири не спростовуються жодними документами та визнаються самою відповідачкою.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

За ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз чинного законодавства дає змогу дійти висновку, що законодавство захищає право власності осіб на їх майно, в тому числі і право власності особи на частку у спільному майні від будь-яких посягань на нього та встановлює принцип недоторканності такого майна.

Стаття 365 ЦК України все ж таки передбачає випадки припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Однак, підстави такого припинення є чітко визначені у вказаній статті, мають сурово враховуватись судом при розгляді такої категорії справ, а їх перелік розширенню не підлягає.

Так, позивач у своїх позовних вимогах зазначає, що вказана квартира є неподільною, а припинення права власності на 1/7 її частину істотної шкоди відповідачу не завдасть.

Зі змісту статті 346 ЦК України, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.,п. 1-4 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Аналіз рішень Верховного Суду України, ухвалених за наслідками розгляду цивільних справ за позовами про встановлення порядку володіння і користування майном, яке належить на праві спільної часткової власності, свідчить про наявність усталеної правової позиції щодо застосування ст. 365 ЦК України, відповідно до якої припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якої обставини з передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених частини першої статті 365 ЦК України (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі № 6-22505св09; постанова від 16 січня 2012 р. у справі № 6-81цс11), за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Дану правову позицію Верховний Суд України висловив у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, де роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Разом з тим, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном, про що йдеться в ухвалі Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі № 6-22505св09.

Суд зважає на те, що відповідач позовні вимоги визнала та просить позов задоволити.

Таким чином, суд констатує, що у випадку задоволення позовних вимог позивача, відповідачу не буде завдана істотна шкода.

Позивач, на якого відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України покладений обов`язок довести суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, згадані умови, зокрема відсутність істотної шкоди інтересам відповідача за умови припинення його права на частку у спільному майні довів, а відповідач їх підтвердила, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд враховує, що позивач у прохальній частині позовної заяви питання стягнення судового збору з відповідача не просить вирішувати, а тому незважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені повністю, питання стягнення з відповідача судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, не підлягає вирішенню, не є предметом розгляду справи, оскільки суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог.

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Позбавити права власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/7 частку квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/7 частку квартири АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 21.04.2022 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.