КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 369/1446/20 Головуючий у суді першої інстанції - Дубас Т.В.
Номер провадження № 22-ц/824/3793/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору №306 від 14 березня 2019 року, шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_2 до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2020 року було відкрито провадження по даній справі.

В подальшому, 21 вересня 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 звернулись до суду першої інстанції із зустрічною позовною заявою, відповідно до якої просили визнати право спільної сумісної власності на 7/8 часток за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 0,20 га №:01:018:5029, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2021 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 відмовлено й зустрічну позовну заяву повернуто ОСОБА_3 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про пропущення строку на подачу зустрічної позовної заяви, оскільки ОСОБА_1 25 червня 2020 року та 03 серпня 2020 року подавала до суду першої інстанції клопотання про продовження процесуальних строків на подачу відзиву на період дії карантинних обмежень.

Апелянт вважає, що нею не було пропущено строків подачі зустрічної позовної заяви у зв`язку із автоматичним продовженням строків на період дії карантину.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2021 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову в прийнятті зустрічної позовної заяви та її повернення мотивував своє рішення тим, що провадження по даній справі було відкрито 30 квітня 2020 року, а відповідачі звернулись із зустрічною позовною заявою лише 21 вересня 2020 року, тобто з пропуском строку для її подання. Крім того, суд зазначив, що відповідачі по справі не зазначили поважності причин пропуску строку на подачу вказаної зустрічної позовної заяви.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елементу права на справедливий суд, згідно зі ст. 6 Конвенції.

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом (а.с.1-40а, т.1).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2020 року було відкрито провадження по даній справі (а.с.50-51, т.1).

Відповідно до вказаної ухвали відповідач мав право протягом 15 календарних днів з дня отримання даної ухвали надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Також вказано, що за приписами ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

В подальшому, 21 вересня 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 звернулись до суду першої інстанції із зустрічною позовною заявою, відповідно до якої просили визнати право спільної сумісної власності на 7/8 часток за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 0,20 га №:01:018:5029, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.137-170, т.2).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2021 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 відмовлено й зустрічну позовну заяву повернуто ОСОБА_3 (а.с.175-176, т.2).

Відповідно до положень статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Отже, виходячи з принципів рівноправності, диспозитивності та змагальності сторін, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову шляхом подання зустрічного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви, посилався на те, що відповідачами було пропущено строк на подачу вказаної зустрічної позовної заяви.

Відповідно до положень ч.7 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження по даній справі 30 квітня 2020 року, відповідач ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подала клопотання про продовження встановленого строку на подачу відзиву на позову заяву у зв`язку із запровадженням карантину на території України (а.с.56-60, т.1).

Крім того, аналогічне клопотання щодо продовження встановленого строку на подачу відзиву на позову заяву у зв`язку із запровадженням карантину на території України було подано також ОСОБА_1 (а.с.61-67, 81, 89-90 т.1).

Також встановлено, що ОСОБА_3 повторно звернулась до суду першої інстанції із клопотанням про продовження встановленого строку на подачу відзиву на позову заяву у зв`язку із запровадженням карантину на території України (а.с.92-93, т.1).

Відповідно до протоколу судового засідання від 07 вересня 2020 року вбачається, що суд в судовому засіданні доповів учасникам справи про надходження на адресу суду клопотань про надання додаткового строку на подачу відзиву й заслухавши думку сторін вирішив задовольнити вказані клопотання та встановити строк 15 днів для подачі відзиву на позовну заяву (а.с.1-2, т.2).

Судом встановлено, що зустрічну позову заяву було подано 21 вересня 2020 року, тобто на 14 день від дня судового засідання, яке відбулось 07 вересня 2020 року, під час якого суд задовольнив клопотання про продовження строку на подачу відзиву на позовну заяву.

Враховуючи, що ч.1 ст.193 ЦПК України встановлює строк подачі зустрічного позову у межах строку на подання відзиву, а також враховуючи, що судом було задоволено подані клопотання про продовження строку на подачу відзиву на позовну заяву, то зустрічну позовну заяву було подано в межах 15 днів, які встановлені судом для подачі відзиву.

Щодо доводів апеляційної скарги про дотримання строку на подачу зустрічної позовної заяви у зв`язку із введенням на території України карантину, то вказані доводи апеляційним судом сприймаються критично з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, який в подальшому було продовжено з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України №392 від 21 травня 2020 року та до 31 серпня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України №641 від 22 липня 2020 року.

Відповідно до п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» вказано, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Вказаний закон набрав чинності 17 липня 2020 року, отже продовжені строки діяли до 06 серпня 2020 року.

Таким чином, процесуальні строки, які були продовжені у зв`язку із дією карантину закінчились 06 серпня 2020 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 таким, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, а тому, відповідно до вимог статті 379 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді:

________________ _______________ _____________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв