Єдиний унікальний номер: 448/899/21
Провадження № 2/448/42/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06.05.2022 року місто Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді - Гіряк С.І.

за участі секретаря судового засідання - Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу за позовом:

позивача: ОСОБА_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ),

яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

до

відповідача: Акціонерного товариства «Українська Залізниця» (місце знаходження: вул.Єжи Гедройця, 5, м.Київ, індекс:03680),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Мостиської міської ради Львівської області (місце знаходження: вул.Грушевського,6, м. Мостиська, Львівська область, індекс:81300)

вимоги позивача: про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

представник відповідача - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку),

представник третьої особи - ОСОБА_9

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулася із позовом до АТ«Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю матерів розмірі 200 000, 00 грн. на кожну дитину.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Славське Сколівського району Львівської області на 1621 км. пікету №6 в межах станції смт. Славське на першій залізничній колії під час руху в сторону станції Лавочне, електропоїзд №6155 під керуванням машиніста ОСОБА_10 , скоїв наїзд на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка від отриманих травм померла. Зазначає, що 10.12.2019 за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР під №0000562 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 30.12.2019 кримінальне провадження закрито. З даної постанови встановлено та згідно лікарського свідоцтва про смерть №107/19 від 10.12.2019 року, смерть ОСОБА_3 настала внаслідок розтрощення черепа. Стверджує, що між наїздом на ОСОБА_3 (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та смертю останньої наявний причинно-наслідковий зв`язок. Зазначає, що для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки необхідно: 1) факт заподіяння шкоди; 2) причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди.Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30.12.2019 в даному випадку має місце і перший, і другий елемент необхідні для відшкодування шкоди.

3. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Звертає увагу, що 09.06.2021 представником Позивача було подано Адвокатський запит до АТ "Українська залізниця" з метою підтвердження того факту, що потяг, який скоїв наїзд на ОСОБА_3 , належить АТ "Українська залізниця".

4. Посилається на те, що смертю ОСОБА_3 п`ятьом її неповнолітнім дітям завдано моральної шкоди. Хоч загибла була позбавлена батьківських прав за рішеннями судів, фактично вона підтримувала зв`язок з дітьми, регулярно навідувала їх у дитячому будинку сімейного типу та спілкувалася з ними. Такі зустрічі були важливі для дітей, допомагали їм відчути себе потрібними, хоча позивачка і добросовісно виконувала свої обов`язки, вона не замінила дітям рідну матір, не змогла компенсувати її любов та увагу. Зв`язок матері з дітьми є особливим і ДТП назавжди безповоротно розірвала його. Смерть багатодітної матері була однозначно передчасною, адже на момент загибелі їй було лише 30 років. Смерть матері позбавила її можливості виправитись, знову жити з дітьми, назавжди і безповоротно діти залишились сиротами. Відомості про батьків дітей записані згідно ч. 1 ст.135 СК України, загибла була єдиною рідною людиною, яку діти знали, з якою мали змогу спілкуватися, дізнатися щось про себе та своє коріння. Тепер вони позбавлені такої можливості.

5. Вказує, що психологічна травма, яку зазнали діти, є такою, яка потягне за собою наслідки в подальшому житті. Попередній стан ніколи не зможе бути відновлений і фактично жодна людина не зможе замінити рідну матір, так само любити і так само підтримувати. Життя дітей непоправно змінилось і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалась. Сам факт того, що вони стали сиротами спричиняє їм страждання і непоправно впливає на їх життя, на спосіб життя та емоційний стан.

6. Також, крім душевних страждань, діти втратили можливість розраховувати на матеріальну підтримку з боку матері. Фінансові можливості дитячого будинку сімейного типу значно обмежені, навіть періодичні подарунки від матері у вигляді одягу, іграшок, спортивного інвентарю були цінними для дітей, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням дітей. З урахуванням невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, а також з урахуванням повної зміни сталого життєвого устрою, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті - загалом 1 000 000 гривень, тобто по 200 000 грн. кожній дитині загиблої. Такий розмір є розумним і справедливим, і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати.

7. Зазначає, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю-вихователькою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується Розпорядженням Мостиської районної державної адміністрації від 15.11.2012 та ОСОБА_6 , що підтверджується Розпорядженням Мостиської районної державної адміністрації від 03.12.2018.

За наведених обставин, позивач вимушена звернутися до суду.

8. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, вважає такі безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 21:15 год. в смт. Славське, по вул. Т. Шевченка, в межах станції Славське Сколівського району, Львівської області на першій залізничній колії під час планового руху в сторону станції Лавочне електропоїзда № 6155, громадянка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушивши всі правила безпеки громадян на залізничному транспорті, намагалася перейти через колії наперед електропоїзда № 6155, внаслідок чого отримала травми не сумісні із життям.

9. Відповідно до п. 5 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995, з подальшими змінами та доповненнями, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суди при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язково повинні з`ясовувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні, тобто обов`язок відшкодовувати моральну шкоду покладається лише на винних осіб. Проте як випливає із Постанови про закриття кримінального провадження № 0000562 від 30.12.2019 слідчим СВ Сколівського РВ ГУМВСУ у Львівській області встановлено, що в діях машиніста відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, а кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення закрито.

10. Також, посилається на те, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 16.08.2012 загиблу ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей. Стверджує, що судом встановлено, що з характеристик ОСОБА_3 виданих Славською селищною радою Сколівського району Львівської області від 23.03.2012 №№ 23, 35 вбачається, що остання незаміжня, не працює, має на утриманні малолітніх дітей, вихованням яких взагалі не займається, часто залишає їх без нагляду, інколи зловживає спиртними напоями. У будинку антисанітарні умови проживання, відсутні харчі та зварена їжа, відсутні засоби особистої гігієни, немає ліжечок для дітей, немає чистого одягу за запасу нормальних харчів. Тому, з 2012 малолітні діти ОСОБА_3 позбавлені батьківського піклування, перебувають на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на обліку дітей, які можуть бути усиновлені в службі у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації. Розпорядженнями Мостиської районної державної адміністрації «Про створення дитячого будинку сімейного типу на базі прийомної сім`ї ОСОБА_11 у АДРЕСА_1 » від 15.11.2012 та від 03.12.2018 було створено дитячий будинок сімейного типу на базі прийомної сім`ї ОСОБА_1 та влаштовано туди на виховання та спільне проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 .

11. Стверджує, що недобросовісне та злоякісне виконання своїх батьківських обов`язків загиблої ОСОБА_3 , яка зловживала спиртними напоями, створювала морально-нетерпиму атмосферу для своїх малолітніх дітей, коли проживала з ними, тому не вбачається тривалість та глибина страждань малолітніх дітей ОСОБА_3 внаслідок смерті останньої, адже, повна зміна їх сталого життєвого устрою на краще почалась у 2012 з моменту передачі їх на виховання у дитячий будинок І сімейного типу. Якраз проживання з матір`ю завдавало моральної шкоди малолітнім дітям загиблої. Крім цього, відсутні докази, що смерть матері призвела до зміни життя дітей. Зазначає, що якраз життя та проживання із рідною матір`ю і є наслідками дійсних душевних та моральних страждань дітей загиблої, адже лише зруйновані нормальні життєві зв`язки з рідною матір`ю призвели до повноцінного життя малолітніх дітей загиблої, а відтак обставини, які викладені в позовній заяві, не підтверджують заявлені вимоги Позивача щодо такого розміру завданої моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Тому сума моральної шкоди не відповідає принципу розумності та справедливості у даних обставинах справи.

12. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що причиною настання даного випадку, а саме смерті ОСОБА_3 є порушення ОСОБА_3 п.2.1,2.2,2.3,2.5,2.20 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Також, Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4 при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад суїцид). Тому просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

13. Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій звернув увагу на обґрунтованість позову, зазначив, що відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стверджувати про умисел потерпілого можливо лише припускаючи бажання заподіяти собі травми, або смерть, що суперечить вимогам ЦПК України. При доведенні умислу в діях особи на заподіяння шкоди іншій особі застосовуються такі стандарти доказування як "презумпція невинуватості", "поза розумним сумнівом". Тобто стверджувати про умисел особи можна трактуючи всі неузгодженості і суперечності на користь особи, про умисел якої йде мова. Крім того, версія про умисел повинна бути єдиною і не викликати сумніву про інші версії. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду, при цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювана шкоди.

14. Щодо посилання на наявність вини в діях потерпілого, а саме порушення Правил безпеки на залізничному транспорті, то в Постанові ВС від 21 квітня 2021 року у справі 450/4163/18 міститься наступний висновок: Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювана шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послалися суди попередніх інстанцій.Тому, можливо в діях потерпілого наявна необережність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи.

15. Щодо факту завдання дітям моральної шкоди та обґрунтування її розмірузазначає, що сам факт загибелі матері під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань її дітей, враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Звертає увагу, що відповідач наголошує на недобросовісному виконанні загиблою своїх батьківських обов`язків та аналізі її характеристики, наданої уповноваженими органами. Однак, предметом розгляду даного судового провадження є моральна шкода, завдана саме малолітнім та неповнолітнім дітям загиблої, тому варто оцінювати їх ставлення та сприйняття ситуації, яке безумовно є трагічним та завдає душевного болю. Сам факт того, що матір є, вона жива, та хоч і періодично, але навідує їх, відбувається спілкування, давало надію дітям, можливість відчути себе потрібними та не самотніми.Вказує, що смерть матері була передчасною та позбавила можливості виправитись, знову жити з дітьми. Внаслідок ДТП діти назавжди та невідновно залишились сиротами.

ІІ. Позиція учасників процесу.

16. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, надав аналогічні пояснення, просив позов задовольнити повністю.

17. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечила повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Підтримала додаткові пояснення зазначивши, що, як вбачається з матеріалів кримінального провадження від 10.12.2019, з листа відділення поліції № 3 Стрийського районного УП у Львівській області від 23.12.2021 на момент події, відповідно до висновку судово-медичної експертизи у крові ОСОБА_3 виявлено 2,40 проміле алкоголю. Крім того, згідно постанови про закриття кримінального провадження встановлено, що в діях машиніста відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 276 КК України. Наведене свідчить про те, відсутність в особи, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки технічної можливості уникнути ДТП, є непереборною силою, в даному випадку зіткнення джерела підвищеної небезпеки з пішоходом не залежало від нього, при всій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути.Зазначила, що позовні вимоги не визнає, вважає такі безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Просила відмовити у задоволенні позову повністю.

18. Представник третьої особи в судовому засіданні позові вимоги підтримала, просила їх задовольнити повністю.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

19.Ухвалою суду від 23.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

20.Ухвалою суду від 23.09.2021 витребувано докази згідно клопотання представника відповідача та залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей Мостиської міської ради.

21.Ухвалою суду від 16.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

22.Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

ІV. Обставини справи, встановлені Судом.

23. ІНФОРМАЦІЯ_2 о 21.15 год. в смт. Славське Сколівського району Львівської області на 1621 км. пікету №6 в межах станції смт. Славське на першій залізничній колії під час руху в сторону станції Лавочне, електропоїзд №6155 під керуванням машиніста Сеника скоїв наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка намагалася перейти через колії в межах ж/д моста, від отриманих травм ОСОБА_3 померла на місці пригоди Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серія НОМЕР_1 (а.с.11).

24. 10.12.2019 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000562 за ч. 3 ст. 276 КК України та розпочато досудове розслідування.

25. Постановою слідчого Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 30.12.2019 кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000562 закрито. З даної постанови відомо, що згідно лікарського свідоцтва про смерть №107/19 від 10.12.2019 року встановлено, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок розтрощення черепа, у довідці про причину смерті вказано, що пішохід ОСОБА_3 травмована при зіткненні з поїздом, іншим залізничним транспортним засобом пересування.

26. Крім того, з матеріалів кримінального провадження від 10.12.2019 за № 0000562, а саме з листа відділення поліції № 3 Стрийського районного Управління поліції у Львівській області від 23.12.2021 Вих. № 8140/08/51-21 встановлено, що на момент події, відповідно до висновку судово-медичної експертизи у крові ОСОБА_3 виявлено 2,40 проміле алкоголю.

27. Згідно відповіді АТ Укрзалізниця ВП «Моторвагонне депо Львів» №91 від 06.09.2021 року, електропоїзд ЕР 2 1331 приміського сполучення №6155 Львів-Лавочне, який слідував за згаданим маршрутом ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться на балансі Моторвагонного депо Львів AT "Українська залізниця" (а.с.55). Вказаним електропоїздом керував ОСОБА_10 , який прийнятий на роботу у вказану установу 25.07.2017 машиністом, де на даний час не працює

28. Крім того, відповідно до наказу №447/ос від 24.07.2017 підтверджено, що ОСОБА_10 з 25.07.2017 переведено на вказану посаду (а.с.56).

29. Отже, судом встановлено, що машиніст електропоїзда ЕР 2 1331 приміського сполучення №6155 Львів-Лавочне перебував у трудових відносинах з відповідачем та під час виконання трудових обов`язків, здійснив наїзд на ОСОБА_3 , внаслідок чого, остання померла.

30. Згідно свідоцтв про народження: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серія НОМЕР_2 (а. с. 16), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 серія НОМЕР_3 (а.с.17), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 серія НОМЕР_4 (а.с.18), ОСОБА_5 , 28.01.2010 серія НОМЕР_5 (а.с.19), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 серія НОМЕР_6 (а.с.20) їхньою матір`ю є ОСОБА_3 .

31. Відомості про батька дітей неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були записані в Свідоцтві про їх народження зі слів матері згідно ст. 135 СК України.

32. Розпорядженнями Мостиської районної державної адміністрації «Про створення дитячого будинку сімейного типу на базі прийомної сім`ї ОСОБА_11 у АДРЕСА_1 » від 15.11.2012 та від 03.12.2018 було створено дитячий будинок сімейного типу на базі прийомної сім`ї ОСОБА_1 та влаштовано туди на виховання та спільне проживання малолітніх дітей, в даному розпорядженні казано, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 16.08.2012 у справі № 1320/319/12 загиблу ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей.

33. ОСОБА_1 є матір`ю-вихователькою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується Розпорядженням Мостиської районної державної адміністрації №615 від 15.11.2012, та ОСОБА_6 , що підтверджується Розпорядженням Мостиської районної державної адміністрації №1184 від 03.12.2018 (а.с.21-26).

V. Застосоване Судом законодавств та висновок Суду.

34. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

35. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

36. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

37. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

38. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

39. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

40. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

41. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

42. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

43. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

44. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

45. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

46. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

47. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20) та від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19).

48. Судом враховується посилання представника відповідача на те, що причиною нещасного випадку на залізниці ймовірно могла стати особиста необережність ОСОБА_3 та нехтування нею правилами безпеки на залізничному транспорті, проте, даний факт не є доведеним, а ґрунтується на припущеннях. В той же час, судом встановлено, що між діями машиніста потяга та наслідками, які настали в результаті події є прямий причинний зв`язок. При цьому, відсутність у діях машиніста складу кримінального правопорушення, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності.

49. Відтак, відповідач АТ "Українська залізниця", з яким машиніст поїзда перебував в трудових відносинах, в силу зазначених вимог закону, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини працівника вказаного товариства у її заподіянні.

50. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

51. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України, непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

52. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

53. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

54. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

55. Доводи, вказані стороною відповідача у відзиві на позовну заяву з приводу того, що померла ОСОБА_3 , нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, мала умисел, який призвів до її смерті є непереконливими, оскільки, не підтверджуються належними та допустимими доказами та ґрунтуються на припущеннях.

56. Крім того, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку посилається відповідач у справі.

57. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

58. Оскільки, відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_3 , який дає підстави стверджувати, що померла не лише передбачала, але і бажала або свідомо допускала настання шкідливого наслідку у виді її смерті, то ступінь вини потерпілої не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

59. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12 грудня 2018 року у справі №355/981/16-ц (провадження №61-28019св18).

60. Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілої, а не внаслідок умислу потерпілої, як про це стверджує представник відповідача і на даний факт не вливає наявність у крові загиблої алкоголю, оскільки, наявність алкоголю у її крові, сама по собі не доводить наявності умислу про бажання або свідоме допускання настання її смерті внаслідок того.

61. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям, а також іншим особам, які проживали з нею однією сім`єю.

62. Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Щодо розміру моральної шкоди слід зазначити наступне.

63. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

64. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

65. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

66. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

67. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

68. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

69. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

70. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі № 213/4098/18(провадження № 61-14398св19).

71. Суд приймає до уваги, що сам факт загибелі матері для її дітей за викладених обставин, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

72. Суд, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань дітей загиблої, які є малолітніми, характер психологічної травми, яку вони отримала у зв`язку зі смертю рідної людини, оскільки, залишилися повними сиротами, які втратила турботу та підтримку близької людини, зважає й на те, що діти є неповнолітнім та малолітніми, наслідки, що наступили, у зв`язку із смертю матері є невідворотними.

73. Крім того, хоч мати дітей була позбавлена батьківських прав, проте, позивачка як матір-вихователька дітей підтвердила, що фактично загибла підтримувала зв`язок з дітьми, регулярно навідувала їх у дитячому будинку сімейного типу та спілкувалася з ними, ці зустрічі були важливі для дітей, допомагали їм відчути себе потрібними. Враховуючи те, що зв`язок матері з дітьми є особливим, смерть матері назавжди безповоротно розірвала його, завадила можливості жити з дітьми, Суд враховує й те, що діти залишились сиротами, оскільки, відомості про батьків дітей записані згідно ч. 1 ст.135 СК України, загибла була єдиною рідною людиною, яку діти знали, з якою мали змогу спілкуватися. Факт того, що вони стали сиротами спричиняє їм страждання і непоправно впливає на їх життя, на спосіб життя та емоційний стан.

74. Крім душевних страждань, діти також втратили можливість розраховувати на матеріальну підтримку з боку матері в майбутньому.

75. Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз.

76. Зважаючи на наведене, а також матеріальне становище відповідача, що у даному випадку відповідає за заподіяну моральну шкоду, а саме те, що такий є юридичною особою, що не відноситься ні до сектору малого, ні середнього бізнесу, який тривалий час повноцінно функціонує та відповідно наділений належними фінансовими можливостями для відшкодування моральної шкоди, Суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню визначений позивачем в розмірі по 200 000 грн. на кожну дитину відповідає засадам розумності, виваженості.

77. Виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

VI. Судові витрати.

78. Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

79. При зверненні до суду із позовом позивач згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» була звільнена від його сплати, по справі позивачем заявлено вимогу майнового характеру з ціною позову в розмірі 1 000 000 грн., котра була задоволена в повному обсязі, а тому у зв`язку із задоволенням позову в дохід держави підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 10 000 грн.

З цих підстав та керуючись ст. ст. 23, 263,1167,1168,1172, 1187,1193 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, Суд

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Мостиської міської ради Львівської області про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю матері - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди, завданою смертю матері.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди, завданою смертю матері.

4. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди, завданою смертю матері.

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди, завданою смертю матері.

6. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди, завданою смертю матері.

7. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок витрати по сплаті судового збору.

8. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

9. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

10. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_7 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська Залізниця», (місце знаходження: вул.Єжи Гедройця, 5, м.Київ, індекс:03680; );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Мостиської міської ради львівської області (місце знаходження: вул.Грушевського, 6, м. Мостиська, Львівська область, індекс:81300, ).

Повний текст судового рішення складено 16.05.2022.

Суддя С.І.Гіряк

Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя С.І. Гіряк