ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6388/22 Справа № 185/9457/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Боженко Л. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (далі - ТОВ "Кредитні ініціативи") звернулось до суду зі збільшеними 19 червня 2015 року позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи їх тим, що 28 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «БТА Банк» (правонаступником якого є - ПАТ «БТА Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №НД-19-07, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 57 000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних на строк до 28 березня 2022 року.

Вказували, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 березня 2007 року між ВАТ «БТА Банк» (правонаступник - ПАТ «БТА Банк») та ОСОБА_1 укладено договір поруки НД-19-07/П1, також 28 березня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки НД-19-07/П2, за умовами яких поручителі відповідають перед банком за порушення зобов`язань боржника за кредитним договором як солідарні боржники.

Зазначали, що 03 квітня 2014 року між публічним акціонерним товариством «БТА Банк» (далі - ПАТ «БТА Банк») та ТОВ "Кредитні ініціативи" було укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «БТА Банк» відступило свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, на користь ТОВ "Кредитні ініціативи".

Посилаючись на те, що кредитні зобов`язання належним чином позичальником не виконуються та станом на травень 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 8 545 775,88 грн., яка складається з наступного: 1 124 919,50 грн. - заборгованість за кредитом, 785 245,16 грн. - заборгованість за відсотками, 6 635 611,22 грн. - пеня за останній рік, просили суд стягнути вказану заборгованість з відповідачів у солідарному порядку.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року позов ТОВ "Кредитні ініціативи" задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив позовні вимоги, не взяв до уваги те, що вона не була повідомлена про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором поруки. Договір факторингу вчинений з порушеннями. Вона не була повідомлена про розгляд справи, оскільки вона не мешкала за місцем реєстрації у м.Донецьк. В договорі поруки зазначено прізвище поручителя " ОСОБА_4 ", а вона ОСОБА_5 .

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України, одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність, визначення якого наведено у частині першій статті 13 цього Кодексу, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положення цього принципу мають вираження і у частині першій статті 367 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 28 березня 2007 року між ВАТ «БТА Банк» (правонаступник - ПАТ «БТА Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №НД -19-07, згідно якого банк, на умовах визначених договором, надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 57 000 доларів США (а.с.5-12).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 березня 2007 року між ВАТ «БТА Банк» (правонаступник - ПАТ «БТ А Банк») та ОСОБА_1 укладено договір поруки НД-19-07/П1, також 28 березня 2007 року між ВАТ «БТА Банк» (правонаступник - ПАТ «БТА Банк») та ОСОБА_3 укладено договір поруки НД-19-07/П2, згідно яких поручителі відповідають перед банком за порушення обов`язків за кредитним договором як солідарні боржники.(а.с.13-16).

Позичальник належним чином не виконав зобов`язання, передбачені кредитним договором, та допустив заборгованість.

03 квітня 2014 року між ПАТ «БТА Банк» та ТОВ "Кредитні ініціативи" було укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «БТА Банк» відступає свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" (а.с.35-41). Про що позичальнику було надіслано відповідне повідомлення про відступлення боргу (а.с.42-47).

За кредитним договором №НД-19-07 від 28 березня 2007 року станом на червень 2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 8 545 775,88 грн., яка складається з наступного: 1 124 919,50 грн. - заборгованість за кредитом, 785 245,16 грн. - заборгованість за відсотками, 6 635 611,22 грн. - пеня за останній рік (а.с.133). Задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи", суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеними кредитними договорами позичальником ОСОБА_2 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й права ТОВ "Кредитні ініціативи", у зв`язку з цим, вимагати повернення заборгованості за кредитними договорами достроково. При цьому, суд дійшов висновку про те, що відповідно до ст.554 ЦК України й умов вищезазначених договорів, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники, та, оскільки позивачем підтверджено належними доказами (договір про надання кредиту, розрахунок заборгованості, договори поруки, договір факторингу) розмір заборгованості, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Між сторонами виникли правовідносини, щодо виконання відповідачами, як боржником та поручителями, кредитних зобов`язань.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Аналіз статей 536,549,627 ЦК України дає підстави для висновку, що сторони у договорі вправі визначити як розмір та умови нарахування та сплати процентів за користування грошовими коштами, так і сплату неустойки у разі прострочення виконання грошового зобов`язання.

Укладаючи кредитний договір, його сторони погодили усі умови, у тому числі й умови про сплату збільшених процентів за користування кредитними коштами у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором до повного її погашення.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до частин 1,2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Підстави припинення договору поруки, передбачені у статті 559 ЦК України, відсутні.

В апеляційній скарзі поручитель ОСОБА_1 не вказує про свою незгоду з розміром заборгованості, або про відсутність заборгованості.

Посилання апеляційної скарги в частині того, що вона не була повідомлена про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором поруки; та в частині того, що договір факторингу вчинений з порушеннями відхиляються у зв`язку з наступним.

Згідно частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до частини третьої статті 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 516 ЦК України).

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 03 квітня 2014 року між ПАТ "БТА Банк" та ТОВ "Кредитні Ініціативи" укладено договір факторингу (а.с.35-39). Апелянт, зазначаючи про недійсність договору, фактично не вказує жодних підстав його недійсності.

Посилання апелянта на те, що у договорі поруки прізвище зазначено " ОСОБА_4 ", а відповідно до паспорта її прізвище " ОСОБА_5 ", свідчить лише про опечатку, допущену банком. Втім не свідчить про те, що це дві різні особи (а.с.13-14,19-20).

Доводи апеляційної скарги в частині того, що вона не була повідомлена про розгляд справи, так як вона не мешкала за місцем реєстрації у м.Донецьк, відхиляються, оскільки остання відома адреса місця проживання (перебування) відповідача знаходилась на тимчасово окупованій території, та виклик було здійснено шляхом розміщення оголошення у газеті.

Згідно повідомленню судді Боженка Л.В., у газеті "Урядовий кур`єр" було розміщено оголошення про виклик у судове засідання на 09:00 год. 24 червня 2015 року відповідачів по справі, у тому числі і ОСОБА_1 . Також наголошено на тому, що "після опублікування об`яви у пресі відповідачі вважаються повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. У разі неявки відповідача справу буде розглянуто за його відсутності".

Згідно копії газети "Урядовий кур`єр", у редакції від 03 липня 2015 року, випуск №118, на її сторінці №12 міститься вищезазначене оголошення судді Боженко Л.В.

24 червня 2015 року розгляд справи було відкладено на 28 серпня 2015 року у зв`язку із неявкою усіх осіб у судове засідання, що підтверджується відповідною довідкою.

Згідно довідці від 28 серпня 2015 року у судове засідання сторони не з`явились.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.