Єдиний унікальний номер 448/1108/21
Провадження № 2/448/50/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
13.05.2022 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Мриц Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,
І. Короткий зміст позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.01.2021р. в с.Крукеничі Мостиського району Львівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), під час якої зіткнулись автомобіль марки «DACIA LOGAN», рест.№ НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіль марки «Peugeot 3008», реєстр.№ НОМЕР_2 , під його (позивача) керуванням. Зазначив, що в результаті даної ДТП автомобіль марки «Peugeot 3008», реєстр.№ НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, чим йому (позивачеві), як володільцю такого, було завдано майнової шкоди.
Вказав, що постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 28.01.2021р., - ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Ствердив, що він (позивач) на момент даної ДТП володів автомобілем марки «Peugeot 3008», реєстр.№ НОМЕР_2 на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та довіреності, а отже має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
Зазначив, що цивільно-правова відповідальність перед третіми особами водія автомобіля марки «DACIA LOGAN», рест.№ НОМЕР_1 застрахована в ТДВ «СК Ю.ЕС.АЙ.», згідно полісу №АО2446499 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. А тому вважає, що завдану йому шкоду в межах страхової виплати (страхового відшкодування) має відшкодувати відповідач ТДВ «СК Ю.ЕС.АЙ», а шкоду, яка не покривається страховою виплатою, ОСОБА_3 .
Стверджує, що звернувся до відповідача ТДВ «СК Ю.ЕС.АЙ.» із відповідною заявою про виплату йому страхового відшкодування, яке було отримано страховою компанією 22.02.2021р., однак у строк встановлений законом відповідач не відшкодував йому страхової виплати.
З огляду на викладене, просить стягнути з відповідача ТДВ «СК Ю.ЕС.АЙ.» на його (позивача ОСОБА_1 ) користь страхове відшкодування в розмірі 130000гривень.
ІІ. Позиція учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, натомість скерував на адресу суду письмову заяву про розгляд даної цивільної справи у його відсутності та у відсутності його (позивача) представника - адвоката Доарме В.С., у якій також зазначив, що підтримує позовні вимоги до відповідача ТДВ «СК Ю.ЕС.АЙ.».
Відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак представник такого у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи виклик відповідача здійснювався у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та останні вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи з часу опублікування оголошення про виклик. Крім того, таких повідомляли про час і місце розгляду справи, шляхом надіслання рекомендованих листів з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходженням такого, що зазначене в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відомості про будь-які інші адреси місцязнаходження відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місцязнаходження чи перебування від відповідача не надходило. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 21.10.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; залучено до участі у даній цивільній справі власника транспортного засобу: автомобіля марки «Peugeot 3008», р.н. НОМЕР_2 , - ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).
Ухвалою суду від 12.11.2021р. задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 29.12.2021р. задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Доарме В.С. про участь позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 13.05.2022 року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи.
Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Обставини справи, встановлені судом.
Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
01 січня 2021 року о 23 годині 18 хвилин в с.Крукеничі, Мостиського району гр. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «DACIA LOGAN» д.н.з. НОМЕР_1 по вул.Центральній, не врахував дорожню обстановку, на слизькій ділянці дороги, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «PEUGEOT 3008» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Такими своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.п.11.3, 11.4 Правил дорожнього руху України.
Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 28.01.2021р. у справі №448/12/21, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення не була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили 28.01.2021р.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вказана постанова є обов`язковою в частині, що стосується вчинених ОСОБА_3 дій, тому вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - не підлягає доказуванню.

У результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль марки ««Реugeot 3008», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 (позивача).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 (транспортний засіб марки ««DACIA LOGAN», державний номерний знак НОМЕР_1 ) на момент ДТП була застрахована у відповідача по справі - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2446499, дійсний у період з 02.06.2020 до 01.06.2021, тобто і на дату ДТП 01.01.2021.

Позивач ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Peugeot 3008», реєстраційний номер НОМЕР_2 на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3 від 20.06.1998р., свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та довіреності, тобто керував таким на достатній правовій підставі і має право вимагати відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу.

Таким чином, у результаті зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Peugeot 3008» реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є третя особа ОСОБА_2 , а володільцем такого є позивач ОСОБА_1 , зазнав механічних пошкоджень, внаслідок чого позивачу заподіяні матеріальні збитки.

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №769/21 від 14.07.2021 року, яке було виконане ФОП ОСОБА_4 на підставі заявки позивача ОСОБА_1 від 29.06.2021р., встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля «Peugeot 3008» реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент ДТП -01.01.2021р. складає 149298,77 грн.; вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Peugeot 3008» реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент ДТП 01.01.2021р. становить 201040гривень; вартість пошкодженого автомобіля «Peugeot 3008» реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент ДТП -01.01.2021р. становить 51741,23грн.

Дане експертне дослідження проведено на підставі огляду вищевказаного транспортного засобу в присутності замовника позивача ОСОБА_1 в світлий час доби, а саме 06.07.2021р. о 17.00 год.

Так, в ході розгляду даної цивільної справи відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» не скористалося своїм правом заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, в тому числі не подало відзиву на дану позовну заяву.

19.02.2021р. позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» із заявою про страхове відшкодування шляхом направлення такої за місцем знаходження останнього рекомендованим поштовим відправленням, яке було вручено адресату 22.02.2021р., тобто відповідач отримав вказану заяву, однак у строк встановлений п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виплатив позивачу страхового відшкодування, що стало причиною звернення останнього до суду за захистом своїх прав.

V. Застосовані судом норми права.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров?я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Згідно з п.9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відповідно до ч.17, ч.18 ст.9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Відповідно до п.9.1. ст.9 Закону страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Пункт 9.4 цієї ж статті: страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно з ст.1166 ЦК України шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху.

У п.4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За змістом наведених вище правових норм обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Згідно ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Положеннями пунктів 36.1, 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його ; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015р. у справі №6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фактичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахування зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхові виплати)

Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної особи у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.1 та п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

VI. Висновки суду.

Судом встановлено, що 01.01.2021р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль марки «Peugeot 3008» реєстраційний номер НОМЕР_2 , володільцем (користувачем) такого є позивач ОСОБА_1 , який правомірно керував транспортним засобом та який має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021р. в справі №147/66/17.

Суд погоджується з розміром завданої позивачу ОСОБА_1 шкоди, що визначений стороною позивача. Встановлено, що вартість необхідного відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 149298,77 грн.

Зазначений розмір шкоди узгоджується з наявним в матеріалах справи висновком експертного дослідження. При цьому суд враховує те, що під час розгляду справи відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» не скеровував суду інших письмових доказів на спростування доводів сторони позивача з приводу розміру заподіяної шкоди, як і не скористалися своїм правом заявити клопотання про призначення відповідних автотоварознавчих (додаткових та інших) експертиз в ході судового розгляду (відзиву не надіслав).

Також зібраними у справі доказами, як вважає суд, підтверджено наявність вини ОСОБА_3 у заподіянні пошкоджень автомобілю марки «Peugeot 3008» .

Цивільно-правова відповідальність перед третіми особами водія автомобіля марки «DACIA LOGAN», рест.№ НОМЕР_1 ( ОСОБА_3 ) застрахована в ТДВ «СК Ю.ЕС.АЙ.», згідно полісу №АО/2446499 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «DACIA LOGAN» була застрахована, то зазначені деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, боржником у деліктному зобов`язанні в межах страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Такі висновки викладено Великою Палатою Верховного суду у постанові від 20.06.2018 року у справі №308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та викладено Великою Палатою Верховного суду у постанові від 14.12.2021р. по справі №147/66/17.

У пунктах 60-61 Постанови Великої Палати Верховного суду від 07 березня 2019 року у справі №752/16797/14-ц вказано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , була застрахована у ТДВ «СК Ю.ЕС.АЙ.» згідно зазначеного вище полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2446499, то визначена сума завданих ОСОБА_1 збитків (130000 грн.) охоплюється лімітом відповідальності страховика та підлягає стягненню саме з нього з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.».

VII. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 4 цього Закону передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивач ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору на час звернення до суду із вказаним позовом на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», що узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.11.2019р. в справі №212/2534/16-ц.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги задоволені, то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1300 грн. (130000 грн.*1%).

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 133, 141-142, 258, 259, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 130000 (сто тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» 1300 (одну тисячу триста) гривень судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом, через Мостиський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 18.05.2022р.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , уродженця та жителя с.Семегинів Стрийського району Львівської області; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», , місцезнаходження юридичної особи: 04210, м.Київ, проспект Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А.

Третя особа ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.В. Кічак