Справа № 136/1164/20
Провадження № 22-ц/801/813/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання: Михайленко А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області, в інтересах держави в особі Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, Вінницької районної державної адміністрації, на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кривенка Д. Т. в залі суду м. Липовець Вінницької області,

у цивільній справі № 136/1164/20 за позовом ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай),

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила поновити їй строк для звернення до суду за захистом порушеного права, а саме з позовом про визнання права на земельну частку (пай), визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП ім. Чапаєва с. Нова Прилука Липовецького району у землях Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, в розмірі земельної частки (паю) 3,1470 умовних кадастрових га, як члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Чапаєва с. Нова Прилука, вартістю 36 613,79 гривень, виділивши земельну ділянку (пай) із земель запасу чи резерву Староприлуцької сільської ради.

Обґрунтовуючи позов, зазначила, що в період часу з 21.06.1994 по 19.02.2000 вона працювала за спеціальністю завідуюча пекарні в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Чапаєва с. Нова Прилука Вінницького (колишня назва до реорганізації - Липовецького) району Вінницької області. На момент видачі колективному сільськогосподарському підприємству ім. Чапаєва с. Нова Прилука державного акту на право колективної власності на землю від 21.12.1995, вона була членом КСП ім. Чапаєва, проте з невідомих причин її не було включено до списку громадян-членів КСП ім. Чапаєва с. Нова Прилука, що додається до державного акту, у зв`язку з чим позивачу не було видано сертифікат про право на земельну частку (пай). Оскільки на даний момент проект розподілу земельних часток (паїв) розроблений та затверджений, земля, що передавалася КСП ім. Чапаєва у колективну власність розподілена, інші його члени вже отримали державні акти, вирішення питання про виділення земельної частки (паю) можливе за рахунок земель запасу або резерву Староприлуцької сільської ради. Про порушення права позивача на отримання земельної ділянки (пай) та те, що її прізвище не було внесено до вищевказаного списку, і про те, що має право на земельну частку (пай), вона дізналась лише в 2018 році.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 09.12.2020 замінено неналежного відповідача - Староприлуцьку сільську раду Вінницької області на належного - Турбівську селищну раду Вінницького району Вінницької області.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 02.07.2021 залучено до участі у справі правонаступника Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області - Вінницьку районну державну адміністрацію Вінницької області.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) КСП ім. Чапаєва с. Нова Прилука Липовецького району у землях Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, в розмірі земельної частки (паю) 3,1470 умовних кадастрових га, як члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Чапаєва с. Нова Прилука, вартістю 36 613,79 гривень, виділивши земельну ділянку (пай) із земель запасу чи резерву Староприлуцької сільської ради.

Вказане рішення оскаржене в апеляційному порядку Немирівською окружною прокуратурою Вінницької області, в інтересах держави в особі Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, Вінницької районної державної адміністрації.

Скаржник просить скасувати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2021 року через невідповідність вимогам чинного законодавства і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що як вбачається з оскаржуваного судового рішення позивач до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акту на право колективної власності КСП ім. Чапаєва від 21.12.1995, не була включена. Згідно з позицією Верховного Суду (справа 140/1113/17-ц, постанова від 20.05.2019) зверненню до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) має передувати вирішення питання про не включення позивача до списку громадян членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Проте таких вимог позивач у своєму позові не заявляла. Отже, у даному випадку правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) відсутні, оскільки позивача не було включено до списків осіб членів КСП ім.. Чапаєва с. Нова Прилука, що долучався до державного акта на право колективної власності на землю, який був виданий 21.12.1995, і позивач не отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай). Окрім цього, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом поза межами строку, передбаченого нормами ЦК України (в редакції ЦК УРСР 1963 року та ЦК України 2003 року). Ті обставини, які упродовж такого тривалого часу перешкоджали позивачу звернутись до суду за захистом своїх прав та наведені у позовній заяві, є необґрунтованими та в свою чергу не можуть бути поважними. Отже, суд, безпідставно поновив строк позовної давності позивачу, оскільки підстави їх пропуску є неповажними та на їх підтвердження останньою не надано жодного доказу. Водночас, позивач не зазначила відповідачем по справі Фермерське господарство «Прилука», яке є правонаступником СВК ім. Чапаєва, який в свою чергу є правонаступником КСП ім. Чапаєва. Таким чином, незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зокрема вказує, що вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, постановленим у відповідності до норм матеріального та процесуального права, та таким, що не підлягає скасуванню, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

На думку позивача, прокуратура своїми діями позбавляє орган місцевого самоврядування самостійно приймати рішення. Відтак, визнання позову відповідачами є підставою для задоволення позову, якщо таке рішення не суперечить закону. Вказує, що на підставі наданих нею доказів судом першої інстанції встановлено, що вона була прийнята в члени КСП ім. Чапаєва с. Нова Прилука згідно з поданою заявою та звільнена з членів КСП 19.02.2000, що підтверджує те, що на день видачі державного акта на право колективної власності на землю, вона була членом зазначеного господарства, але помилково не внесена до списку на паювання, що позбавило її права на отримання земельної частки (паю). Також вважає, що прокурор дійшов до помилкового висновку про сплив строку позовної давності, оскільки про порушення її права на отримання земельної ділянки (паю) та те, що її прізвище не було внесене до вищевказаного списку, і про те, що має право на земельну частку (пай), вона дізналася лише в 2018 році, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Отже право на позов виникло з дня, коли вона дізналася, що її право порушено.

Від Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області надійшла заява, в якій відповідач просить проводити розгляд справи без участі представника селищної ради на розсуд суду.

У судовому засіданні прокурор Паук В. В. апеляційну скаргу підтримав, і надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Представник Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність представника Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області, який не з`явився.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов до наступних висновків.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач до розпаювання земель колективної власності була прийнята до членів колгоспу ім. Чапаєва, де пропрацювала до 19.02.2000, при цьому вона добровільно не виходила та не була виключена з членів товариства на момент передачі землі у колективну власність у 1995 році та видачі 21.12.1995 державного акта на право колективної власності КСП ім. Чапаєва, про що було зроблено запис у книзі реєстрації за №12 (рішення про виключення ОСОБА_1 з членів колгоспу суду не надано, інші відомості у суду відсутні), в зв`язку з чим набула право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 3,1470 в умовних кадастрових гектарах з дня видачі цього акта відповідно до положень ст. 1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Однак з таким висновком колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 21.06.1994 позивач була прийнята на роботу в колгосп ім. Чапаєва с. Нова Прилука, Вінницького (раніше Липовецького) району Вінницької області, що підтверджується копією з трудової книжки колгоспника (а.с.14).

21.12.1995 було видано Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Чапаєва с. Нова Прилука Липовецького району Вінницької області, про що було зроблено запис в Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності за №12.

На момент розпаювання земель та складання списків пайовиків ОСОБА_1 , з 17.02.1995 перебувала в членах КСП ім. Чапаєва та відповідно до Указу Президента України №720 від 08.08.1995 мала повне право на отримання землі, однак під час складання списку - додатку до Державного акта на право колективної власності на землю її прізвище було помилково пропущено, в зв`язку з чим вона не отримала земельну частку (пай).

Позивач була членом КСП ім. Чапаєва с. Нова Прилука, а її звільнення було розглянуто 19.02.2000 на загальних зборах, таким чином на час отримання Державного акта КСП ім. Чапаєва, вона мала право на земельну частку (пай).

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною другою статті 19 Основного Закону України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV (далі Закон № 899-IV) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до абзацу третього пункту 1, абзацу першого пункту 2, пункту 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення позивач до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акта на право колективної власності, не була включена.

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленій в постанові від 20.05.2019, справа 140/1113/17-ц, зверненню до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) має передувати вирішення питання про не включення позивача до списку громадян членів КСП, які мають право на земельну частку (пай).

За змістом статей 22, 23 ЗК України (у редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Вказана правова позиція Верховного Суду висловлена у постановах від 20.03.2019, справа № 610/2071/17, від 15.05.2019, справа № 629/996/17 та від 22.05.2019, справа № 607/13295/16.

Отже, правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) відсутні, оскільки позивача не було включено до списку осіб членів КСП ім. Чапаєва с. Нова Прилука, що долучався до державного акта на право колективної власності на землю, який був виданий 21.12.1995, і позивач не отримувала сертифікат про право на земельну частку (пай).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що задовольняючи позов, суд безпідставно поновив строк позовної давності на звернення до суду, апеляційний суд зазначає наступне.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість.

Як вбачається з тексту оскаржуваного рішення місцевий суд питання поновлення строку не вирішував.

Окрім цього, судом першої інстанції, у порушення вимог процесуального законодавства, не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи.

Так, Верховний Суд України у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Зокрема, згідно з довідкою Фермерського господарства «Прилука» № 64 від 17 липня 2020 року (а.с.24), встановлено, що колгосп ім. Чапаєва с. Нова Прилука Липовецького району перейменований в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) ім. Чапаєва в 1992 році. Сільськогосподарський виробничий кооператив ім. Чапаєва с. Нова Прилука є правонаступником КСП ім. Чапаєва згідно з рішенням загальних зборів КСП, протокол № 1 від 19.02.2000. Фермерське господарство «Прилука» с. Нова Прилука є правонаступником сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Чапаєва с. Нова Прилука, згідно з пунктом 5.3 Статуту, затвердженого Липовецькою РДА від 07.04.2006.

Однак позивач не зазначила відповідачем по справі Фермерське господарство «Прилука», яке є правонаступником СВК ім. Чапаєва, який в свою чергу є правонаступником КСП ім. Чапаєва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Встановивши, що позивачем пред`явлено позов не до всіх належних відповідачів, у задоволенні вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити саме з цих підстав, оскільки висновки суду по суті вирішення спору мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.

Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 3-ро/99 прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, §35)).

Таким чином, захист права власності належить до сфери інтересів держави, а вилучення земельних ділянок із її власності на користь інших суб`єктів цивільного обороту всупереч положенням чинного законодавства суттєво їх порушує.

Щодо визнання відповідачами позову, то вказані правовідносини регулюються статтею 206 ЦПК України. Так, у частині четвертій статті 206 ЦПК України вказано, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відтак, визнання позову відповідачем є підставою для задоволення позову лише, якщо таке визнання не суперечить закону, або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено неправильний висновок про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права на земельну частку (пай) КСП ім. Чапаєва с. Нова Прилука Липовецького району у землях Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим в розумінні статті 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Вінницької обласної прокуратури сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 260 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області, в інтересах держави в особі Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, Вінницької районної державної адміністрації - задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (Код отримувача: 02909909, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок: UA0003988) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 260 (одна тисяча двісті шістдесят) грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 травня 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

Т. М. Шемета