Ухвала

16 травня 2022 року

м. Київ

справа № 127/14165/20

провадження № 61-4252ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 лютого 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 квітня 2022 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та виплату компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та виплату компенсації.

Позов мотивований тим, що з 25 жовтня 2005 року до 04 травня 2020 року вони з відповідачкою перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду. В період шлюбу ними був придбаний легковий автомобіль ВАЗ 21043, який зареєстровано за відповідачкою. Вартість автомобіля, станом на 09 червня 2020 року, складає 30 816 грн. Крім того, у них є земельна ділянка площею 0,0709 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:004:0814, власником якої також є відповідач на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії

РМ № 613490, виданого Вінницько-Хутірською сільською радою на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради 12 сесії 6 скликання

від 03 квітня 2012 року та зареєстрованого в управлінні Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області за № 04284.

Вказана земельна ділянка передана у власність відповідачки безоплатно в результаті приватизації і її нормативна грошова оцінка становить

45 686,96 грн, відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. На цій земельній ділянці ним особисто збудовано житловий будинок, який в експлуатацію ще не прийнятий, оскільки збудований без відповідної дозвільної документації. Вважає земельну ділянку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому просив врахувати, що вона набута одним із подружжям за час шлюбу, але у порядку приватизації до 13 червня 2012 року і підлягає поділу на загальних підставах. На підставі вищевказаного просив позов задовольнити та стягнути на його користь компенсацію вартості майна, набутого сторонами під час шлюбу.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу майна грошову компенсацію за Ѕ вартості легкового автомобіля «ВАЗ 21043», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 15 408,00 грн. У задоволені позову, щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0709 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0814, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 березня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 14 500,00 грн.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 квітня 2022 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 лютого 2022 року залишено без змін.

26 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 лютого 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 квітня 2022 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання права на земельну ділянку і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Предметом позову у цій справі є поділ майна подружжя та визнання права власності на земельну ділянку, тобто ціна позову становить 76 502,96 грн (30 816 грн - вартість автомобіля та 45 686,96 грн - нормативно грошова оцінка земельної ділянки), яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 = 248 100 грн).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Вінницького апеляційного суду від 19 квітня

2022 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 лютого 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 квітня 2022 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та виплату компенсації, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська