Справа №706/717/18
2/705/267/22

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді Годік Л.С.
при секретарі судового засідання Заболотної Т.М.
за участю: представника третьої особи Барської Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Христинівської міської ради Черкаської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсним та скасування рішення Христинівської міської ради № 9-2/1-ІV від 22.08.2011 р.,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Христинівської міської ради Черкаської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсним та скасування рішення Христинівської міської ради № 9-2/1-ІV від 22.08.2011 р.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у серпні 2005 року, згідно договору купівлі- продажу, ОСОБА_2 на аукціоні купив у Христинівського РайСТ цілісний майновий комплекс будівель та споруд продовольчої бази, який розташований на земельній ділянці площею 1,0367 га, що по АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка цільовим призначенням виділялася для обслуговування будівель та споруд продовольчої бази. Територія продовольчої бази є автономною і чітко визначеною у своїх розмірах та межах, оскільки по периметру обнесена залізобетонним парканом і має лише один в`їзд до неї та обмежений доступ відвідувачів тільки через ворота та прохідну.
На час купівлі ОСОБА_2 у 2005 році комплексу продовольчої бази питання про передачу в користування йому земельної ділянки, на якій розташована продовольча база, не вирішувалося, тому вказана земельна ділянка, що документально підтверджується рішенням Христинівського районного суду від 25.02.2011 року, згідно Державного акта II -ЧР № 002433 від 29 вересня 1999 року, перебувала в безстроковому користуванні Христинівського РайСТ і так було по 14 липня 2011 року, тобто ще 6 років, що підтверджується рішенням Христинівської міської ради від 14 липня 2011 року №8-3/12- VI, а також рішенням Христинівського районного суду від 29 серпня 2013 року у справі № 706/1001/13-а, яке, після скасування 29 жовтня 2014 року Вищим адміністративним судом постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року, залишено без змін.
Згідно договору купівлі-продажу від 9 лютого 2006 року він придбав у ОСОБА_2 1/2 частину комплексу будівель та споруд (продовольча база), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно вказаного договору у його приватну власність перейшли: 1/2 прохідної А, площею - 10,7 кв. м.; 1/2 частина соляного складу В, площею - 200,0 кв. м; -1/2 складу продбази Г, площею 1183,5 кв. м. (в тому числі підвал площею - 601,0 кв.м.); 1/2 частина вбиральні Д, площею 3,3 кв. м. Вся площа придбаних приміщень складала - 1397,5 кв. м.
Договором міни від 5 березня 2008 року нежитлової будівлі (магазин № НОМЕР_1 Продтовари та магазин № НОМЕР_2 Продтовари ) на 1/2 частину соляного складу В ним передано у власність ОСОБА_2 його частину соляного складу В комплексу будівель та споруд продовольчої бази.
Після укладання 05 березня 2008 року між ним та ОСОБА_2 договору міни у його ОСОБА_1 , власності залишилися: 1/2 прохідної А, площею - 10,7 кв. м.; 1/2 складу продбази «Г», площею 1183,5 кв. м. (в тому числі підвал площею - 601,0 кв.м.) та 1/2 частина вбиральні «Д», площею 3,3 кв. м. Всього 1197, 5 кв. м., що становить 42,84 відсотків всієї площі комплексу будівель та споруд продовольчої бази.
Оскільки з лютого 2006 року він набув права співвласника майнового комплексу продовольчої бази, то згідно умов вказаних договорів купівлі-продажу та вимог ч. 4 ст. 120 Земельного Кодексу України та ст. 373 ЦК України, для обслуговування своєї частини приміщень продовольчої бази, мав право на користування частиною земельної ділянки, на якій розташована продовольча база, пропорційно вартості придбаного ним нерухомого майна на ній розташованого, тому оскаржуваним рішенням Христинівської міської ради від 22 серпня 2011 року зачіпаються його права та охоронювані законом інтереси.
Позивач зазначає, що оскаржуваним ним рішенням Христинівської міської ради від 22 серпня 2011 року земельна ділянка (територія продовольчої бази), і чомусь не вся її площа, тобто не та, що зазначена у рішенні Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року, а значно менших розмірів, взагалі не розподілялася, а в порушення вимог чинного законодавства України з незрозумілих підстав та незрозумілих розмірів була закріплена за ним та ОСОБА_2 . Не погоджуючись з рішенням Христинівської міської ради №9-2/1 від 22 серпня 2011 року, яке ухвалювалося на виконання рішення Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року у адміністративній справі № 2-4/2011, воно було оскаржене ним в судовому порядку до Христинівського районного суду за правилами адміністративного судочинства. Основними доводами при оскарженні ним рішення Христинівської міської ради №9-2/1 від 22 серпня 2011 року при зверненні до Черкаського окружного адміністративного суду було те, що Христинівська міська рада 22 серпня 2011 року ухвалюючи вказане рішення цим самим виконувала рішення Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року у адміністративній справі № 2-4/2011, що підтверджується повідомленням Управління ДВС Головного управління юстиції у Черкаській області № 834/2.2-07 від 28 лютого 2014 року, і при його ухваленні розподілила не всю земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яку необхідно було розподілити на виконання рішення Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року, що документально підтверджується порівнянням планів розподілу земельної ділянки, як додатків до рішень Христинівської міської ради №48-3/13-V від 20 травня 2010 року та № 9-2/1 від 22 серпня 2011 року.
Вказує, що в ході розгляду цієї справи в судах різних інстанцій, зокрема, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року було частково задоволено позов, визнано протиправним та скасовано рішення Христинівської міської ради Черкаської області від 22.08.2011 р. № 9-2/1-IV про розподіл земельної ділянки, зобов`язано Христинівську міську раду ухвалити нове рішення про розподіл земельної ділянки для обслуговування комплексу продовольчої бази по АДРЕСА_1 згідно вимог чинного законодавства України. Однак, в подальшому, ухвалою від 08.11.2017 р. Вищий адміністративний суд України скасував вказану постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року, закривши провадження у справі, оскільки спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та ухвалою Верховного суду України від 04.04.2018 р., за його заявами про визначення підсудності справи, провадження у справі було закрито, таким чином позбавлено його права на судовий захист.
Просить: поновити строк на оскарження вказаного рішення; рішення Христинівської міської ради № 9-2/1-ІV від 22 серпня 2011 року визнати недійсним та скасувати його; стягнути з відповідача на його користь усі судові витрати у справі.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак, подав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести без його участі та надав суду письмові пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позовну заяву задоволити в повному обсязі.
Представник Христинівської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи ОСОБА_3 подала суду письмові пояснення третьої особи щодо позову в яких зазначила, що позиція ОСОБА_1 грунтується на незаконних та необгрунтованих твердженнях про те, що він з ОСОБА_2 є співвласниками «цілісного майнового комплексу «продовольча база» і цей «цілісний майновий комплекс» розташовується на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка має площу 1,0367 га.
Єдиним обґрунтуванням цієї позиції є назва об`єкту нерухомості, що спочатку придбав ОСОБА_2 , потім частину придбаних будівель відчужив ОСОБА_1 , а 05 березня 2008 року за договором міни придбав у ОСОБА_1 1/2 частину соляного складу В площею 200,0 кв. метри.
Вважає, що такого характеру доводи позивача не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, а тому не можуть прийматись судом за доведені та встановлені фактичні обставини.
За змістом статті 191 Цивільного кодексу України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.
Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, визначено, що цілісними майновими комплексами є об`єкти, сукупність активів яких дає змогу провадити певну господарську діяльність. Цілісними майновими комплексами є підприємства, а також їх структурні підрозділи (цехи, виробництва, дільниці тощо), які можуть бути виділені в установленому порядку в самостійні об`єкти з подальшим складанням відповідного балансу і можуть бути зареєстровані як самостійні суб`єкти господарської діяльності.
Окрім того, стаття 188 Цивільного кодексу України визначає, що якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються річчю (складна річ).
Придбані ОСОБА_2 об`єкти нерухомого майна правового статусу єдиного майнового комплексу не мали на момент відчуження і не набули такого правового статусу в ході його використання та послідуючих операцій з його відчуження.
Більше того, за умовами договору міни, що 05 березня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 обміняв 1/2 частину соляного складу загальною площею 200 кв. метри на належний ОСОБА_2 магазин АДРЕСА_1 .
Жодних заявлених позивачем відомостей про те, що за договором міни він передав у власність ОСОБА_2 «свою частину соляного складу «В» комплексу будівель та споруд продовольчої бази» правочин не містить. Тобто, намагаючись ввести суд в оману, ОСОБА_1 повідомляє суду необгрунтовані та відверто неправдиві факти.
Не ґрунтуються на об`єктивно існуючих фактичних обставинах наведені позивачем відомості про те, що за договором купівлі-продажу будівель і споруд продовольчої бази від 03 листопада 2005 року ОСОБА_2 придбав «комплекс», який розташовується на земельній ділянці площею 1,0367 га, що по АДРЕСА_1 . Адже у відповідності до умов п.16 Договору купівлі-продажу від 03.11.2005 року, сторонам роз`яснено зміст ст.ст. 229, 230, 234, 235, 377, 655, 659, 650 Цивільного кодексу України.
Правила ст. 377 ЦК України в редакції на день укладення правочину купівлі-продажу визначали, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій в користування, то у разі їх відчуження, до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Таким чином, ураховуючи, що умовами договору купівлі-продажу від 03.11.2005 року розмір земельної ділянки не визначено, до ОСОБА_2 за наслідками його укладення перейшло право користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщені будівлі та споруди, а також частина земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Жодних об`єктивно існуючих та підтверджених належними і допустимими доказами даних на те, що придбаний ОСОБА_2 у 2005 році об`єкт нерухомості розташовується на земельній ділянці площею 1,0367 га, немає.
Представник зазначає, що рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради № 234/1 від 16.09.2010 року присвоєно юридичну адресу ( АДРЕСА_1 ) соляному складу, який належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2005 року та договору міни від 05.03.2008 року.
На виконання рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради № 152 від 16.06.2011 року Христинівським виробничим відділком «ЧООБТІ» 07.07.2011 р. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності НОМЕР_3 , яким засвідчено, що останній є власником комплексу (будівель та споруд) по АДРЕСА_1 . Зазначені обставини справи встановлені Христинівським районним судом та апеляційним судом Черкаської області при постановлені рішень у справі № 706/138/13-р.
Заявлений ОСОБА_1 позов про визнання нечинним і скасування рішення Христинівської міської ради від 09 серпня 2012 року № 17-3/60-VI та про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки шляхом викупу від 06 грудня 2012 року, що укладений між Христинівською міською радою та ОСОБА_2 , залишено без задоволення.
Твердження ОСОБА_1 про те, що оскаржуваним рішенням Христинівська міська рада розподілила земельну ділянку площею 0,4905 га, хоча розподілу підлягала земельна ділянка площею 1,0367 га, не грунтується на єдиному існуючому правовстановлюючому документі, який містить інформацію про земельні ділянки, які перебували у постійному користуванні Христинівського райСТ, - Державному акті серії ІІ-ЧР №002433 від 28.09.1999.
Зокрема, підтверджуючи право Христинівського районного споживчого товариства на постійне користування земельними ділянками на території міста Христинівка, Державний акт, як правовстановлюючий документ, не містить жодних відомостей ні про земельну ділянку по АДРЕСА_1 , ні відомостей про земельну ділянку площею 1,0026 та 1,0367 га.
Позивач оспорив до суду рішення органу місцевого самоврядування, що прийнято майже сім років тому назад, тобто пропустив строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Представник третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, що врегульовані нормами права, що їм відповідають.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, як встановлено Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справи № К/9901/9282/18 823/3501/13-а від 21.02.2018 р., на підставі договору купівлі-продажу від 09.02.2006, зареєстрованого Христинівським відділом БТІ в Черкаській області за №2475524, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 частину комплексу (продовольча база, що знаходиться в АДРЕСА_1 ), а саме 1/2 частину прохідної "А" площею 10,7 кв. м., 1/2 частину соляного складу "В", площею 200 кв.м., частину складу продбази «Г» площею 1183, 5 кв.м. (в тому числі підвал площею 601,1 кв.м.), 1/2 частину вбиральні "Д" площею 3,3 кв.м.
Відповідно до договору міни від 05.03.2008 ОСОБА_2 обміняв належну йому нежитлову будівлю магазин № НОМЕР_1 та магазин № НОМЕР_2 , що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 281,1 кв.м. на належну ОСОБА_1 1/2 частину соляного складу, загальною площею 200 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Христинівської міської ради з 16.09.2010 присвоєно юридичну адресу соляному складу, який належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2005 №2684 та договору міни від 05.03.2008 №762, і розміщений на АДРЕСА_1 . Крім того, за адресою АДРЕСА_1 на праві власності у ОСОБА_2 знаходиться навіс Б., навіс Г., убиральня Д, огорожа 1, ворота 2.

Рішенням Христинівської міської ради від 23.09.2010 №51-2/40-V закріплено земельну ділянку пл. 0,5462 га, що на АДРЕСА_1 для обслуговування соляного складу за ОСОБА_2 та затверджено план-схему землекористування земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради № 8 від 23.11.2010 ОСОБА_2 надано дозвіл на спорудження зблокованих піднавісів розмірами 19,92м х 5,14 м., 25,33 м. х 5,65 м. та 12,72 м. х 38,45 м. на АДРЕСА_1 на орендованій земельній ділянці.

Рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради від 16.06.2011 №152 надано дозвіл на оформлення права власності на майновий комплекс будівель та споруд розташований в АДРЕСА_1 (394,6 кв.м.) за ОСОБА_2 та доручено КП "Черкаському обласному ОБТІ оформити свідоцтво про право власності на майновий комплекс.

07.07.2011 Христинівський виробничий відділок КП «Черкаське ООБТІ» видав ОСОБА_2 . Свідоцтво про право власності НОМЕР_3 .

У відповідності до Витягу про державну реєстрацію прав № 30654381, 18.07.2011 за № 34084076 зареєстровано право власності ОСОБА_2 на комплекс (будівлі та споруди по АДРЕСА_1 ).

Постановою Христинівського районного суду Черкаської області від 25.02.2011, яка набрала законної сили, рішення Христинівської міської ради Черкаської області від 20.05.2010 № 48-3/13-У "Про розподіл земельної ділянки" визнано протиправним та зобов`язано Христинівську міську раду Черкаської області ухвалити нове рішення про розподіл земельної ділянки для обслуговування комплексу продовольчої бази на АДРЕСА_1 .

Рішенням Христинівської міської ради від 22.08.2011 № 9-2/1-VI закріплено земельну ділянку на АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 площею 0,1540 га та площею 0,1240 га за ОСОБА_1 , у спільне користування площею 0,2125 га.

09 серпня 2012 року Христинівська міська рада вирішила продати ОСОБА_2 земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 5292 кв. метри, що розташована в АДРЕСА_1 , для обслуговування соляного цеху за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Христинівської міської ради (рішення №17-3/60-VI).

Цим же рішенням Христинівська міська рада затвердила експертну вартість земельної ділянки, ціну земельної ділянки, умови її використання, доручила міському голові укласти договір купівлі - продажу, а районному відділу земельних ресурсів - видати ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на землю.

За умовами договору купівлі - продажу від 06 грудня 2012 року Христинівська міська рада Черкаської області продала, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку загальною площею 0,5292 га з кадастровим номером :01:003:0495 для обслуговування соляного складу за рахунок земель житлової та громадської забудови в АДРЕСА_1 .

Зазначений договір укладений у письмовій формі, сторони досягли всіх істотних умов договору, оформлений нотаріально, зареєстрований у відділі Держкомзему у Христинівському районі, отже відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем Христинівською міською радою, оскільки, з досліджених судом матеріалів справи вбачається, що за період часу з 2006 року (з моменту виникнення правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з купівлі-продажу будівель по АДРЕСА_1 ) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають судові спори щодо користування як майном так і земельними ділянками, однак, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовів та визнано рішення Христинівської міської ради з приводу передачі земельних ділянок сторонам як такими, що винесені згідно законів та нормативно-правових України.

З позову не вбачається, що обраний позивачем спосіб захисту вичерпає спір.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення з позовом щодо оскарження рішення Христинівської міської ради № 9-2/1-ІV від 22.08.2011 р.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Христинівської міської ради Черкаської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсним та скасування рішення Христинівської міської ради № 9-2/1-ІV від 22.08.2011 р.

Заочне рішення може бути переглянуте Уманським міськрайонним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до апеляційного суду Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Леся Сергіївна Годік