ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 травня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2815/21

Головуючий у першій інстанції Ходіч В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/303/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів - Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 1497977 від 13.11.2019, -

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором № 1497977 від 13.11.2019 в розмірі 21 576 грн та понесені судові витрати в розмірі 2270 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що 13.11.2019 відповідач уклав вищевказаний електронний кредитний договір з ТОВ «Авентус Україна», права вимоги за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло на підставі договору факторингу № 08042020 від 08.04.2020. Обов`язку щодо повернення кредиту у встановлені договором строки відповідач не виконав ні перед фактором, ні перед попереднім кредитором, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість у сумі 21 576 грн, з яких: 6 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 576 грн сума заборгованості за відсотками, 3 000 грн сума заборгованості за штрафами.

Рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 24.11.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором № 1497977 від 13.11.2019 в розмірі 18 576 грн та 1 954,37 грн судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у матеріалах справи відсутні докази перерахування кредитних коштів відповідачу кредитодавцем ТОВ «Авентус Україна».

Заявник зазначає, що за твердженням позивача переказ коштів на його картку здійснювало ТОВ «Вей фор пей», яке не було стороною спірного договору, а тому і ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем у справі.

Указує, що договір № 1497977 не може вважатись таким, що вчинений у письмовій формі, відповідно до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК Укарїни, бо відсутні відомості про його підписання відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як законне та обґрунтоване, ухвалене за відсутності порушень норм матеріального та процесуального права.

Позивач зазначає, що 13.11.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 1497977 в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З поданих до позовної заяви копії договору позики, Графіку платежів та Паспорту кредиту вбачається, що вони підписані електронним підписом (одноразовий ідентифікатор) 13.11.2019 о 17:50:04, створеним відповідно до Правил надання коштів у позику, які є невід`ємною частиною договору позики.

Указує, що кредитні кошти в сумі 6 000 грн були перераховані на банківську картку відповідача безпосередньо ТОВ «Вей Фор Пей» за дорученням ТОВ «Авентус Україна» згідно з укладеною між ними угодою № ВП-200417 від 20.04.2017.

Зауважує, що право вимоги до ОСОБА_1 перейшло до позивача відповідно до укладеного з ТОВ «Авентус Україна» договору факторингу, який є чинним, не оспорювався та недійсним не визнавався. Позивачем надані належні та достатні докази для підтвердження укладення договору позики, надання кредитних коштів та суми заборгованості, у свою чергу відповідачем жодних доказів на спростування позовних вимог ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, не було надано.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у порушення умов укладеного в електронній формі між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 договору позики, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», не виконав належним чином взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим зі ОСОБА_1 підлягає стягненню сума позики та заборгованості за відсотками.

Відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу та пені суд мотивував спливом строку позовної давності.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 13.11.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1497977, відповідно до якого відповідачеві надано кредит у розмірі 6 000 грн, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом (знижена процентна ставка у межах строку надання позики становить 1,53 % від суми позики за кожен день користування кредитними коштами (624,15 % річних); стандартна процентна ставка становить 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657,00 % річних). (а.с. 5-6).

Відповідно до умов вказаного договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті creditplus.ua/assets/uploads/public/pravila_18.03.2019.pdf. Приймаючи умови цього договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись (а.с. 15-16).

За пунктом 1.5. указаного договору, позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом.

Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом 13.11.2019 о 17:50:03.

Згідно із Графіком платежів, який є Додатком № 1 до вказаного договору, сума позики становить 6 000 грн, сума нарахованих процентів 2 754 грн, а разом до сплати 8 754 грн. Графік платежів також підписаний ОСОБА_1 електронним підписом 13.11.2019 о 17:50:03 (а.с. 6 та зворот).

Того ж дня, 13.11.2019 о 17:50:03, ОСОБА_1 підписав електронним підписом Паспорт споживчого кредиту, в якому сторони обумовили тип кредиту, його суму, строк кредитування, річний та щомісячний процент, порядок повернення кредиту та інші суттєві умови (а.с. 7-8).

08.04.2020 ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) уклали договір факторингу № 08042020, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 12-13, 107-111, 116, 167-171, 176).

В цей же день, 08.04.2020, ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» підписали акт прийому-передачі реєстру боржників кількістю 2 456 за вищевказаним договором факторингу (а.с. 14, 115, 175).

Відповідно до реєстру боржників від 08.04.2020 ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги заборгованості до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за договором № 1497977 у загальному розмірі 21 576 грн (а.с. 17, 112-114, 172-174).

09.04.2020 платіжним дорученням № 16107 ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «Авентус Україна» 362 498,19 грн як плату за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 08042020 від 08.04.2020 (а.с. 116).

У матеріалах справи містяться повідомлення від 22.04.2020 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» ОСОБА_1 , адресовані ОСОБА_1 про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 1497977 від 13.11.2019 (а.с. 18, 19).

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду картку обліку інформації за спірним договором, яка свідчить про те, що на картковий рахунок відповідача 13.11.2019 були перераховані кредитні кошти у розмірі 6 000 грн (а.с. 100, 160).

За інформацією ТОВ «Авентус Україна», викладеною у листі № 1014/20 від 08.04.2020 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) підписав договір № 1497977, номер транзакції - creditplus-4030171, код для підписання договору С606058 (а.с. 101-103, 161-163).

За інформацією ТОВ ФК «Вей Фор Пей», викладеною у листі № 7922-ВП від 09.04.2020, за дорученням ТОВ «Авентус Україна» відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.2017 ТОВ ФК «Вей Фор Пей» здійснило успішні перекази коштів на картки клієнтів, в тому числі, ОСОБА_1 13.11.2019 у сумі 6 000 грн, маска картки НОМЕР_2 , з кодом авторизації 632378, номер транзакції в системі WayForPay creditplus-4030171 (а.с. 104-106, 164-166).

У відповідь на запит районного суду про надання в судове засідання виписки по картковому рахунку № НОМЕР_3 IGOR SKORYK за листопад 2019 року, АТ «ОТП Банк» повідомило, що позбавлене можливості надати запитувану інформацію відносно клієнта банку ОСОБА_1 , оскільки це становить банківську таємницю (а.с. 148, 180, 186, 198).

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення договору позики).

Відповідно до ст. 3, 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення договору позики) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Отже, за встановлених обставин, підтверджених належними, допустимими та достовірними доказами, наявними у матеріалах справи, районним судом вірно встановлено, що 13.11.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1497977, який був підписаний позичальником електронним підписом (одноразовим ідентифікаторам), що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», за яким останній отримав позику в сумі 6 000 грн шляхом перерахування на його картковий рахунок у АТ «ОТП Банк» зі сплатою встановлених договором відсотків від суми позики за кожний день користування позикою.

Також, 13.11.2019 позичальником були підписані електронним підписом (одноразовим ідентифікаторам) Графік платежів, наведений у Додатку № 1 до даного договору, та Паспорт споживчого кредитування.

У договорі сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми позики, строку позики, сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки.

Кошти за вищевказаним договором були перераховані ТОВ «Вер Фор Пей» за дорученням позикодавця на банківську платіжну банківську картку позичальника в АТ «ОТП Банк» згідно підтвердження останнього, в якому зазначені дані транзакції, маска картки та її належність ОСОБА_1 .

Розмір заборгованості відповідачем не спростований.

Відповідач у порушення вищенаведених норм чинного законодавства та умов договору не виконав належним чином зобов`язань за договором позики, у зв`язку з чим з останнього вірно стягнуто суму фактично отриманих кредитних коштів та відсотків за користування нею.

У свою чергу відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, не надано.

Зокрема, будь-які докази про те, що ОСОБА_1 не є клієнтом АТ «ОТП Банк» чи, що картковий рахунок йому не належить, матеріали справи не містять. При цьому, заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Відповідно, доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні докази перерахування кредитних коштів відповідачу кредитодавцем ТОВ «Авентус Україна», не відповідають дійсності.

Як зазначалось вище, кредитні кошти були перераховані ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за дорученням ТОВ «Авентус Україна» відповідно до укладеного між ними договору.

З урахуванням вищевикладеного, твердження позивача про те, що переказ коштів на його картку здійснювало ТОВ «Вей фор пей», яке не було стороною спірного договору, а тому і ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем у справі, не заслуговують на увагу.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Частиною 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 статті 1078 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду, ТОВ «ФК «ЄАПБ» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження наявності в нього права вимоги за кредитним договором № 1497977 від 13.11.2019 на підставі укладеного між ТОВ «Авентус України на ТОВ «ФК «ЄАПБ» договору факторингу № 08042020 від 08.04.2020, який, як вірно зазначив суд першої інстанції, є дійсним, у судовому порядку не оспорений.

Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга не містить, у зв`язку з чим відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 24.11.2021 належить залишити без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на дане рішення суду, відповідно, залишити без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: О.І.Онищенко

Н.В.Шитченко