Постанова

Іменем України

17 травня 2022 року

м. Київ

справа № 754/12394/20

провадження № 61-17938св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Клінт», товариство з обмеженою відповідальністю «Грасса Груп», ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Строй-3»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду

м. Києва від 05 травня 2021 року у складі судді Сенюти В. О. та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Клінт» (далі - ТОВ «Євро-Клінт»), товариства з обмеженою відповідальністю «Грасса Груп» (далі - ТОВ «Грасса Груп»), ОСОБА_2 про визнання майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва, визнання договору купівлі-продажу майнових прав недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 22 вересня 2014 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Строй-3» (далі - ТОВ «Глобал строй-3»), товариством з обмеженою відповідальністю «Київмонтажбуд» (далі - ТОВ «Київмонтажбуд») укладено договір купівлі-продажу майнових прав № КМБ/01/057, відповідно до умов якого покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості, розташованого в об`єкті капітального будівництва житлової прибудови з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :62:096:0038.

Об`єктом нерухомості відповідно до умов договору є двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальна площа 52,8 кв. м.

Позивач зазначає, що вона сплатила продавцю кошти у розмірі

391 248,00 грн, що складає 100% майнових прав об`єкта нерухомості по договору № КМБ/01/057, а 30 листопада 2015 року отримала технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 .

Також вказує, що вчасно не отримала те, на що розраховувала укладаючи договір № КМБ/01/057, оскільки термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва затримано більше ніж на п`ять років.

В березні 2020 року їй стало відомо, що ТОВ «Грасса Груп» зареєструвало за собою право власності на квартиру АДРЕСА_3 , а в подальшому спірна квартира була зареєстрована за ОСОБА_2 .

Вважаючи, що відбувся перепродаж майнових прав поза її волею,

ОСОБА_1 просила:

- визнати за ОСОБА_1 майнове (речове) право на об`єкт незавершеного будівництва - двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на земельній ділянці за кадастровим номером :62:096:0038;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № КМБ/01/283 від 25 липня 2017 року, укладений між ТОВ «Глобал строй-3»,

ТОВ «Київмонтажбуд» та ТОВ «Грасса Груп»;

- скасувати запис від 27 травня 2019 року 13:54:11 про право власності

№ 31810367, реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н. В.;

- витребувати квартиру АДРЕСА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що предметом договору від 22 вересня 2014 року №КМБ/01/057 є об`єкт нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою:

АДРЕСА_4 , двокімнатна квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 52,8 кв. м, на 6 поверсі, та позивачем сплачено грошові кошти - 100 % вартості майнових прав об`єкта нерухомості - квартиру АДРЕСА_5 , а тому підстави для визнання за позивачем майнового (речового) права на квартиру АДРЕСА_3 відсутні.

Також, не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав № КМБ/01/283 від 25 липня

2017 року, укладеного між ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд» та ТОВ «Грасса Груп», оскільки позивачем не надано вказаного договору та не заявлено клопотань про його витребування.

Відсутні також правові підстави для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47147486 від 31 травня 2019 року 15:21:09, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н. В., відповідно до якого за ТОВ «Грасса Груп» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 , оскільки вказане рішення скасовано на підставі наказу Міністерства юстиції України від 21 липня 2020 року № 2479/5.

Безпідставною є і вимога позивача про витребування квартири АДРЕСА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , оскільки остання не є власником зазначеної квартири.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У листопаді 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували надані позивачем докази на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 є власником майнових прав на квартиру

АДРЕСА_3 .

Також суди не надали правової оцінки тому факту, що ТОВ «Київмонтажбуд» не було власником спірної квартири та майнових прав на неї, тому договір купівлі-продажу майнових прав № КМБ/01/283 від 25 липня 2017 року укладено з порушенням вимог статті 658 ЦК України.

Не погоджується позивачка і з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вона не є власником квартири АДРЕСА_3 , тому її вимога про витребування квартири шляхом віндикаційного позову є безпідставною. Вважає, що оскільки спірне майно вибуло з її володіння поза її волею, то до спірних правовідносин застосовуються положення статей 387, 388 ЦК України.

Крім того, вважає оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції незаконним внаслідок неправильного застосування норм процесуального права, а саме відмови у задоволенні клопотання позивача про долучення додаткових письмових доказів, зокрема, додаткової угоди від 01 березня 2016 року до договору купівлі-продажу майнових прав № КМБ/01/057

від 22 вересня 2014 року та додаткової угоди від 25 липня 2017 року про зміну сторони у зобов`язанні до договору № КМБ/01/057 від 22 вересня

2014 року, які мають принципове значення для встановлення обставин справи. Зазначає, що вказані документи були отримані нею лише 01 липня 2021 року після того, як було надано дозвіл слідчим використовувати матеріали кримінального провадження № 0000166 від 10 січня 2019 року.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник ОСОБА_2 - адвокат Сабіщенко О. В. зазначала, що суд апеляційної інстанції правильно відмовив у прийнятті всіх нових доказів від позивача на стадії апеляційного розгляду, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Вважає, що доводи касаційної скарги не відповідають дійсності та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судами попередніх інстанцій.

Також у грудні 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Сабіщенко О. В. подала до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження, посилаючись на те, що існують висновки Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, і суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції з урахуванням таких висновків.

У січні 2022 року до Верховного Суду надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 просила повністю задовольнити її касаційну скаргу.

Також, у січні 2022 року до Верховного Суду надійшли заперечення представника ОСОБА_2 - адвоката Сабіщенко О. В. на відповідь на відзив.

У січні 2022 року ОСОБА_1 подала до суду касаційної інстанції заперечення на клопотання про закриття касаційного провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 вересня 2014 року між ТОВ «Глобал строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд» та ОСОБА_1 було укладено договір № КМБ/01/057 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до пункту 2.2 якого сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою АДРЕСА_4 , двокімнатна квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 52,8 кв. м, на 6 поверсі.

На виконання пунктів 4.2, 4.3.1 договору ОСОБА_1 сплатила продавцю грошові кошти у розмірі 391 248,00 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 65 208,00 грн, що складає 100 % вартості майнових прав об`єкта нерухомості, що знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_6 , загальна площа 52,8 кв. м, про що свідчить копія довідки про фінансування.

25 липня 2017 року ТОВ «Київмонтажбуд» змінило назву на ТОВ «Євро-Клінт».

18 серпня 2017 року між ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Грасса Груп» та ОСОБА_1 підписано акт обстеження об`єкту нерухомості за будівельною адресою: АДРЕСА_7 , загальна площа 52,8, поверх 6.

Пунктом 2.1 акту обстеження передбачено, що після підтвердження покупцем належного усунення продавцем всіх вказаних в цьому акті недоліків, об`єкт нерухомості вважатиметься переданий покупцеві у належному стані, а обов`язки продавця перед покупцем щодо об`єкту нерухомості вважатимуться виконані в повному обсязі.

Також матеріали справи містять технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 , виданий на ім`я ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що в березні 2020 року їй стало відомо, що ТОВ «Грасса Груп» зареєструвало за собою право власності на квартиру АДРЕСА_3 , а в подальшому спірна квартира була зареєстрована за ОСОБА_2 , у зв`язку із чим вважає, що відбувся перепродаж майнових прав позивача поза її волею.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду у повній мірі не відповідає.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті

81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті

89 ЦПК України).

В апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (пункт 6 частини другої статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вона є власником квартири АДРЕСА_3 та нею не надано договору купівлі-продажу майнових прав № КМБ/01/283 від 25 липня

2017 року, укладеного між ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд» та ТОВ «Грасса Груп».

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначала, що 01 липня 2021 року при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження № 0000166 від 10 січня 2019 їй стало відомо, що слідчим СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві при проведенні слідчої дії - виїмки, були вилучені документи. На підставі її заяви

від 01 липня 2021 року їй надано дозвіл на використання матеріалів, що містять таємницю досудового розслідування.

До апеляційної скарги нею було додано:

- копію відповіді Головного Управління Національної поліції у м. Києві на клопотання потерпілої ОСОБА_1 від 01 липня 2021 року;

- копію довідки від 01 березня 2016 року про фінансування 100% майнових прав об`єкта нерухомості до договору №КМБ/01/057 купівлі-продажу майнових прав від 22 вересня 2014 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила продавцю 391 248,00 грн, що складає 100% вартості майнових прав об`єкта нерухомості, що знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_7 (загальна площа 53,4 кв. м згідно технічного паспорту);

- копію акта приймання-передачі технічного паспорту від 01 березня

2016 року до договору купівлі-продажу майнових прав №КМБ/01/057

від 22 вересня 2014 року, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв технічний паспорт 2-х кімнатної квартири

АДРЕСА_8 ;

- копію додаткової угоди від 01 березня 2016 року до договору купівлі-продажу майнових прав №КМБ/01/057 від 22 вересня 2014 року, відповідно до якої сторони виклали п. 2.2 договору у новій редакції, а саме, сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за цим договором, є квартира, що розташована в 1 секції оьєкту капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_7 ;

- копію додаткової угоди від 25 липня 2017 року про заміну сторони у зобов`язанні до договору №КМБ/01/057 від 22 вересня 2014 року, відповідно до якої всі зобовязання ОСОБА_1 перед ТОВ «Київмонтажбуд», які на дату підписання даної додаткової угоди виконані ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київмонтажбуд», вважаються належно виконаними ОСОБА_1 перед ТОВ «Грасса Груп», та не потребують оформлення додатковою угодою;

- копію договору купівлі-продажу майнових прав №КМБ/01/283 від 25 липня 2017 року, укладеного між ТОВ «Глобал Строй-3», ТОВ «Київмонтажбуд», (продавець) та ТОВ «Грасса Груп» (покупець), відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою:

АДРЕСА_7 , загальною площею 53,4 кв. м на 6 поверсі;

- висновок експерта від 12 травня 2021 року №СЕ-19/111-21/11069-ПЧ на підставі постанови про призначення почеркознавчої експертизи від

05 березня 2021 року, винесеної слідчим СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві в кримінальному провадженні № 0000166 від 10 січня 2019 року.

Апеляційний суд, відмовляючи у прийнятті доказів, які не були подані до суду першої інстанції, не навів мотивів такого рішення, та здійснив це без встановлення неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Оцінюючи правомірність постанови апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди зобов`язані власні процесуальні дії належним чином мотивувати, враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація є гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Отже, враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, належним чином не перевірені доводи апеляційної скарги, оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з`ясувати дійсні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович