ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 672/947/20

Провадження № 22-ц/4820/520/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представниці позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004», ОСОБА_4 про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» (далі ПП «Аграрна компанія 2004»), ОСОБА_4 про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

ОСОБА_3 зазначила, що вона є власницею земельної ділянки площею 1,34 га (кадастровий номер :05:016:0219), розташованої на території Чорниводської сільської ради Городоцького району Хмельницької області, та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі земельна ділянка). На підставі договору оренди землі №228 від 23 лютого 2015 року позивачка передала ПП «Аграрна компанія 2004» земельну ділянку в оренду строком на 5 років. 4 вересня 2017 року сторони уклали додаткову угоду до вказаного договору оренди, за умовами якої строк оренди земельної ділянки продовжено до 28 лютого 2027 року. Право оренди земельної ділянки на новий строк зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При укладенні додаткової угоди за вказівкою представниці ПП «Аграрна компанія 2004» ОСОБА_4 позивачка підписала чистий бланк договору оренди землі та не була обізнана з істотними умовами угоди. Оспорюваний правочин не відповідає вимогам закону, вчинений нею під впливом обману та є недійсним в силу ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України.

За таких обставин ОСОБА_3 просила суд визнати додаткову угоду від 4 вересня 2017 року до договору оренди землі від 23 лютого 2015 року недійсною та скасувати її реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2021 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що оспорювана додаткова угода за своїми формою та змістом відповідає вимогам закону, вчинена у письмовій формі та підписана ОСОБА_3 , а позивачка не довела належними та допустимими доказами факт вчинення нею цього правочину під впливом обману.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 підписала чистий бланк додаткової угоди до договору оренди землі та не була обізнана з істотними умовами цієї угоди. Оспорюваний правочин не відповідає вимогам закону, вчинений нею під впливом обману та є недійсним. Суд першої інстанції не застосував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ПП «Аграрна компанія 2004» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

ОСОБА_4 не висловила своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки.

За договором оренди землі №228 від 23 лютого 2015 року ОСОБА_3 передала ПП «Аграрна компанія 2004» земельну ділянку у платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 5 років, а ПП «Аграрна компанія 2004» зобов`язалося вносити орендодавцю орендну плату у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2 076 грн 31 коп., або продукцією рослинництва за згодою сторін. 28 лютого 2015 року Реєстраційна служба Городоцького районного управління юстиції зареєструвала право оренди відповідача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису 8904823).

4 вересня 2017 року ОСОБА_3 і ПП «Аграрна компанія 2004» уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 23 лютого 2015 року, згідно якої строк оренди продовжено до 28 лютого 2027 року, а розмір орендної плати збільшено до 8% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що складає 4 983 грн 14 коп. за один повний рік користування земельною ділянко, або за згодою сторін продукцією рослинництва. Право ПП «Аграрна компанія 2004» на продовження оренди земельної ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 4 вересня 2017 року (індексний номер рішення реєстратора 36887679).

а) щодо вимоги про визнання правочину недійсним

Застосовані норми права

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України /в редакції на час виникнення спірних правовідносин/).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі» (далі Закон №161-ХІV) визначаються порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ч. 1 ст. 13 Закону №161-ХІV).

В силу ч. 1 ст. 14 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Із положень ч. 1 ст. 30 Закону №161-ХІV слідує, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнуті внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.

У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.

Норми чинного законодавства закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

У разі неспростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Підставами для визнання правочину недійсним є недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог закону, в тому числі вимог щодо змісту правочину та волевиявлення його учасників.

Якщо правочин суперечить нормам чинного законодавства, то його може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).

Законом встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами.

Підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.

За змістом норм Закону №161-ХІV договір оренди землі (у тому числі договір про внесення змін до договору оренди землі) укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Недотримання письмової форми договору оренди землі свідчить про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Цей договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а зазначені в ньому умови не є такими, що регулюють договірні відносини (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц).

Водночас недотримання сторонами простої письмової форми договору оренди землі має бути доведено сторонами належними та допустимими доказами.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (статті 204, 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 лютого 2020 року у справі №2/2218/3845/11).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Отже, під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2019 року у справі №755/3903/17).

ОСОБА_3 заявила позов до ПП «Аграрна компанія 2004» з тих підстав, що при укладенні додаткової угоди до договору оренди землі не була дотримана письмова форма правочину, оскільки нею був підписаний чистий бланк угоди. Також ОСОБА_3 вказала на те, що представниця ПП «Аграрна компанія 2004» Ярова В.В. ввела її в оману щодо істотних умов договору оренди землі.

Отже, саме на ОСОБА_3 покладається обов`язок довести недійсність указаного правочину.

З матеріалів справи вбачається, що додаткова угода від 4 вересня 2017 року до договору оренди землі від 23 лютого 2015 року, що укладена між ОСОБА_3 і ПП «Аграрна компанія 2004» (т. 1 а.с. 10), містить усі істотні умови договору оренди землі та підписана сторонами.

Наразі, подані ОСОБА_3 докази: матеріали кримінальних проваджень (т. 1 а.с. 9, 147-149, 254-257); колективні вимоги мешканців с. Мудриголови, Городоцького району, Хмельницької області, до ПП «Аграрна компанія 2004» про надання інформації щодо укладених додаткових договорів оренди (т. 1 а.с. 14-15); відомості на видачу орендної плати (т. 1 а.с. 16); письмові пояснення ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 146); показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , достовірно та достатньо не вказують на те, що додаткова угода від 4 вересня 2017 року до договору оренди землі від 23 лютого 2015 року укладена сторонами з порушенням письмової форми та внаслідок обману позивачки.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорювана додаткова угода за своїми формою та змістом відповідає вимогам закону, а факт вчинення позивачкою цієї угоди під впливом обману не доведений.

Посилання ОСОБА_3 на доведеність своїх вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.

б) щодо вимоги про скасування державної реєстрації права оренди

Застосовані норми права

Статтями 125 і 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону №1952-ІV державній реєстрації прав підлягає право оренди (суборенди) земельної ділянки.

В силу ч.1 ст. 27 Закону №1952-ІV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Статтею 26 Закону №1952-ІV унормовано порядок внесення відомостей до Державного реєстру прав.

У частині третій зазначеної норми визначено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації у порядку, передбаченому законом.

Таким законом є Закон №1952-ІV.

Державна реєстрація права оренди земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі договору, предметом якого є земельна ділянка.

Скасування за судовим рішенням документів, на підставі яких здійснена реєстрація речового права особи на земельну ділянку, тягне за собою припинення цього права.

Оскільки додаткова угода від 4 вересня 2017 року до договору оренди землі від 23 лютого 2015 року, що укладена між ОСОБА_3 і ПП «Аграрна компанія 2004», не визнана судом недійсною та є чинною, то суд першої інстанції правомірно виходив з того, що підстави для скасування державної реєстрації речового права ПП «Аграрна компанія 2004» відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цей висновок суду.

3.Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 травня 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Федорук І.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 23