Провадження № 2/522/2165/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді: - Чернявської Л.М.

за участю секретаря судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

При цьому позивач посилається на те, що 28.11.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. Реєстраційний номер Кредитного договору в системі обліку банку № 0. Відповідно до умов Кредитного договору, банк надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в сумі 62000 доларів США, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та плату за кредит в обсязі та терміни, встановлені кредитним договором.

13 вересня 2011 року між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір №0 про переведення Боргу за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року, згідно з яким сторони домовилися про наступне: Первісний боржник переводить свій борг на Нового боржника, внаслідок чого Новий боржник замінює Первісного боржника як зобов`язану сторону у Договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року, укладеного між Первісним боржником та Банком. Новий боржник прийняв на себе всі зобов`язання позичальника, що передбачені основним договором, у тому числі щодо повернення кредиту та сплати плати за кредит та інші зобов`язання, що випливають з умов основного договору. На дату укладення договору про переведення боргу заборгованість первісного боржника перед кредитором за основним договором за строковою сумою основного боргу складала 57282,21 доларів США. Також 13.09.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 була підписана додаткова угода № 1 до кредитного договору. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука ОСОБА_2 згідно договору поруки №249985 від 13.09.2011 року.

Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_1 з квітня 2015 року не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по процентам. Станом на 18.07.2016 року заборгованість за кредитним договором № 0 складає: по процентах та кредиту у розмірі 57542,41 доларів США, та по пені у розмірі 57873,39 гривень, а саме 49804,61 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2731,13 доларів США за строк з 13.05.2015 року по 18.07.2016 року; 7737,80 доларів США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 7196,90 доларів США за строк з 01.05.2015 року по 30.06.2016 року; 14858,24 гривні - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 19.07.2015 року по 18.07.2016 року; 43015,15 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 19.07.2015 року по 18.07.2016 року.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року (суддя Загороднюк В.І.) позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» загальну суму заборгованості за договором № 0 від 13.09.2011 р. про переведення боргу за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року у розмірі 57542,41 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.02.2017 року становить 1553563,71 гривень та пеню в розмірі 57873,39 гривень, а всього 1611437,10 (один мільйон шістсот одинадцять тисяч чотириста тридцять сім грн. 10 коп.) гривень. Стягнуто судовий збір.

07.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року. Посилався на те, що його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи. На час розгляду справи вони знаходилися за межами України, про що було відомо позивачеві. 14.03.2015 року йому була видана довідка про відсутність заборгованості, яка свідчить про те, що заявлена позивачем сума боргу безпідставно завищена. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2017 року (суддя Загороднюк В.І.) заяву ОСОБА_1 задоволено. Скасовано заочне рішення Приморського районного суду від 02 лютого 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказана ухвала була мотивована тим, що суд вважає, що докази на які посилається заявник, мають істотне значення для правильного вирішення спору.

22 травня 2017 року подано зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк», за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

11 жовтня 2017 року надані заперечення на зустрічний позов.

04 лютого 2019 року за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Чернявської Л.М.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року (суддя Чернявська Л.М.) прийнято до свого провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк», за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним. Продовжено розгляд справи за правилами загального провадження.

18 березня 2019 року від представника банку до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

Розгляд справи неодноразово відкладався, з підстав надходження заяв про відкладення розгляду справи.

22 вересня 2021 року від представника АТ «Укрсиббанк» до суду повторно надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.

Ухвалою суду від 11 січня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк», за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою у судове засідання.

В судове засідання 11 січня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними в справі матеріалами.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 28.11.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. Реєстраційний номер Кредитного договору в системі обліку банку № 0. Відповідно до умов Кредитного договору, банк надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в сумі 62000 доларів США, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та плату за кредит в обсязі та терміни, встановлені кредитним договором.

13 вересня 2011 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та АТ „УкрСиббанк" було укладено Договір №0 про переведення боргу за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року, згідно з яким сторони домовилися про наступне: Первісний боржник переводить свій борг на Нового боржника, внаслідок чого Новий боржник заміняє Первісного боржника як зобов`язану сторону у Договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року, укладеного між Первісним боржником та Банком.

Новий боржник прийняв на себе всі зобов`язання позичальника, що передбачені основним договором, у тому числі щодо повернення кредиту та сплати плати за кредит та інші зобов`язання, що випливають з умов основного договору.

На дату укладення договору про переведення боргу заборгованість первісного боржника перед кредитором за основним договором за строковою сумою основного боргу складає 57282,21 доларів США.

Також 13.09.2011 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» була підписана додаткова угода № 1 до кредитного договору.

Відповідно до вказаних угод погашення кредиту та сплата процентів за користування кредитом повинні відбуватися 13 числа кожного місяця шляхом сплати ануїтетних платежів у період з 13.09.2011 р. по 13.11.2028 р. у розмірі 672,50 доларів США, а 28.11.2028р. - у розмірі 258,68 доларів США. За використання кредитних коштів встановлена процентна ставка у розмірі 12,4% річних.

За умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки (п.3 договору про переведення боргу, п.3 додаткової угоди №1 до кредитного договору, п.1.3 кредитного договору.

Відповідно до п.10.2 кредитного договору у разі порушення позичальником кредитної дисципліни процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі подвійної процентної стави що діє відповідно до п.1.3.1 договору (п.1.4 додаткової угоди №1 від 28.11.2007 року до кредитного договору).

Сторони домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №0. (п.4 додаткової угоди №1 від 13.09.2011 р. до кредитного договору).

Згідно з п.8.1. кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючі з 32 календарного дня.

Відповідачка ОСОБА_2 виступила поручителем ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 13.09.2011 р., про що було укладено договір поруки № 249985 від 13.09.2011 р.

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві від 26 червня 2016 року відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання та згідно розрахунків наданих позивачем, станом на 18.07.2016 року має заборгованість за кредитним договором № 0 яка складається з: заборгованості по процентах та кредиту у розмірі 57542,41 доларів США, та по пені у розмірі 57873,39 гривень, а саме 49804,61 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2731,13 доларів США за строк з 13.05.2015 року по 18.07.2016 року; 7737,80 доларів США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 7196,90 доларів США за строк з 01.05.2015 року по 30.06.2016 року; 14858,24 гривні - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 19.07.2015 року по 18.07.2016 року.; 43015,15 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 19.07.2015 року по 18.07.2016 року.

У зв`язку з чим, просив стягнути з відповідачів зазначену суму в солідарному порядку, а саме заборгованість по договору № 0 від 13.09.2011 р. про переведення боргу за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року у розмірі 57542,41 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.02.2017 року (за 100 доларів США - 2699,8586 гривень) становить 1553563,71 гривень та пеню в розмірі 57873,39 гривень, а всього 1611437,10 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1, 2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним Договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналізуючи матеріали справи та розрахунки які були надані позивачем 26 червня 2016 року, суд наголошує на тому, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року позовні вимоги були задоволенні та було стягнуто в солідарному порядку зазначені кошти, проте ухвалою суду дане заочне рішення було скасовано з підстав того, що ОСОБА_1 надав до суду довідку за Вих. № 61-2/22-15-160 від 16 березня 2015 року щодо розміру заборгованості на 16 березня 2015 року.

Нового розрахунку щодо наявності чи відсутності заборгованості позивачем суду не надано, тобто, позивачем не доведено і факту існування заборгованості за кредитним договором та її можливого розміру.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що під час розгляду справи позивачем належним чином не доведено, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконує належним чином, а тому, заявлені позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене у позовних вимогах Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав їх необґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 76, 77, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав їх необґрунтованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи , а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст підписано та складено 13 січня 2022 року

Суддя Л. М. Чернявська