Ухвала

18 травня 2022 року

м. Київ

справа № 462/2357/20

провадження № 61-4293ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України.

У порядку статті 128 КПК України потерпілий ОСОБА_3 до початку судового розгляду у даному кримінальному провадженні звернувся до суду з цивільним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив відшкодувати йому майнову та моральну шкоду, завдану внаслідок злочинних дій ОСОБА_1 , а саме: лікування та реабілітація - 49 000,00 грн; пошкоджений одяг - 3 200,00 грн; неотримана вигода від гастрольних турів - 61 500 грн; моральна шкода - 100 000,00 грн (загальна сума 213 700,00 грн).

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 13 липня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 залишено без змін до набирання вироком законної сили. Цивільний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 42 713,99 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 30 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, а разом у розмірі 72 713,99 грн. У іншій частині цивільного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 14 квітня 2020 року вирок Залізничного районного суду м. Львова від 13 липня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року в частині цивільного позову (щодо майнової шкоди) скасовано та призначено у цій частині новий судовий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 31 березня 2022 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 16 086,24 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, з яких: 3 200,00 грн - витрати за пошкоджений одяг; 12 886,24 грн - витрати на придбання ліків. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що розмір витрат, понесених позивачем на придбання ліків, на суму 12 886,24 грн підтверджено копіями відповідних квитанцій та чеків, які знаходяться в матеріалах кримінальної справи № 462/2896/17 щодо ОСОБА_1 , а також витягом-епікриз із медичної картки № 1403/п відділення хірургії грудної клітки ІІ Львівського регіонального фтизіопульмонологічного центру Сороки А. Н., висновком експерта № 169/17 КЗ ЛОР «Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи» Відділення СМЕ при 8-й МКЛ, довідкою Комунальної 8-ої міської клінічної лікарні, виданої ОСОБА_3 від 26 квітня 2017 року № 690, епікриз-випискою із медичної картки № 1310 Державного підприємства «Клінічний санаторій «Карпати» (далі - ДП «Клінічний санаторій Карпати»), аналізу функції зовнішнього дихання від 30 травня 2017 року ДП «Клінічний санаторій «Карпати». Крім того, суди дійшли висновку, що позивачем належним чином обґрунтований розмір шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження одягу на суму 3 200,00 грн, що розрахована за мінімальними цінами аналогічного одягу в мережі інтернет.

16 травня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувсядо Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 березня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, у загальному розмірі 113 700,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний