ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2686/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2022 р.Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Сирбул О.Ф., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати з урахуванням індексації та компенсації частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати,-

встановив:

У листопаді 2021 року позивач звернулась до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати з урахуванням індексації та компенсації частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати у розмірі 21 661,31 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 20.10.2015 року її прийнято до ФОП ОСОБА_2 на посаду консультанта на повний робочий день з посадовим окладом згідно штатного розпису. 25.05.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання відпустки по вагітності та пологах з 25.05.2016 року по 27.09.2016 року. На підставі вказаної заяви позивача, відповідачем видано наказ про надання відпустки по вагітності та пологах ОСОБА_1 . У подальшому, на підставі свідоцтва про народження дитини, відповідачем було видано наказ про надання ОСОБА_1 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 28.09.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачем 04.03.2019 року було подано відповідачу заяву про переривання наданої відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і дозволити приступити до виконання обов`язків з 06.03.2019 року. На підставі вказаної заяви позивача, відповідачем видано наказ, відповідно до якого перервано ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років з 06.03.2019 року у зв`язку з виходом позивача на роботу на повний (восьми годинний) робочий день. На підставі заяви позивача, відповідачем видано наказ про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач посилається на те, що з отриманих від відповідача документів виявилось, що відповідач не виплатив заробітну плату позивачу у повному розмірі за жовтень 2015 року. Відповідно до п. 4.1. контракту № 4 від 20 жовтня 2015 року за виконання обов`язків передбачених цим договором, працівнику встановлюється посадовий оклад, згідно штатного розпису. Відповідно до штатного розпису ФОП ОСОБА_2 посадовий оклад за посадою консультант становив 7460 гривень. Позивача прийнято на роботу з 20 жовтня 2015 року. З 20 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року позивачем відпрацьовано 9 робочих днів, за які відповідачем нараховано і виплачено позивачу заробітну плату у розмірі 1 006,36 грн. В жовтні був 21 робочий день. Отже, середньоденна заробітна плата позивача при посадовому окладі 7460 грн. становила: 7460грн./21роб.день=355грн.24коп. Позивач відпрацював 9 робочих днів з 20.10.2105 року по 31.10.2015 року, відтак відповідач повинен був нарахувати та виплатити заробітку плату позивачу у розмірі 3 197 грн. 16 коп., а саме: 355,24грн.х9роб.днів=3197,16грн. Відтак заборгованість із заробітної плати за жовтень 2015 року становить 3197,16грн.-1006,36грн.=2190,80грн.

Вважає, що необхідно ще порахувати індекс інфляції за період затримки виплати заробітної плати у розмірі 1 516 грн. 03 коп. ((2190,80грн.х1,692)-2190,80=1516)). Після утримання податків і обов`язкових платежів, сума компенсації за затримку виплати заробітної плати становить 1220,40грн.

Також, вважає, що необхідно з відповідача стягнути заробітну плату з індексацією за період з жовтня 2015 року по серпень 2019 року у розмірі 18 250,11 грн. Разом, загальний розмір заборгованості заробітної плати з урахуванням індексації та компенсації за порушення строків її виплати становить 21 661,31 грн., яка складається з заборгованості з заробітної плати за жовтень 2015 року 2190,80 грн.; компенсація за порушення строків виплати заробітної плати 1 220,40 грн.; заборгованість з індексації заробітної плати 18 250,11 грн.

Ухвалою від 15.12.2021 відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи (ст. 279 ЦПК України).

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Судом встановлено, що 20.10.2015 року позивача, згідно наказу №3, прийнято до ФОП ОСОБА_2 на посаду консультанта на повний робочий день з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 6).

У подальшому, 25.05.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання відпустки по вагітності та пологах з 25.05.2016 року по 27.09.2016 року (а.с. 9 зворот).

На підставі вказаної заяви позивача, відповідачем видано наказ № 250516/1 від 25.05.2016 року про надання відпустки по вагітності та пологах ОСОБА_1 (а.с. 9).

У подальшому, на підставі свідоцтва про народження дитини, відповідачем було видано наказ № 260916/1 від 26.09.2016 року про надання ОСОБА_1 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 28.09.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Позивачем 04.03.2019 року було подано відповідачу заяву про переривання наданої відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і дозволити приступити до виконання обов`язків з 06.03.2019 року (а.с.11 зворот).

На підставі вказаної заяви позивача, відповідачем видано наказ № 4-К від 05.03.2019 року, відповідно до якого перервано ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років з 06.03.2019 року у зв`язку з виходом позивача на роботу на повний (восьми годинний) робочий день (а.с. 11).

На підставі заяви позивача, відповідачем видано наказ № 12/-К від 30.08.2019 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 12).

В позовній заяві позивач посилається на те, що із отриманих від відповідача документів виявилось, що відповідач не виплатив заробітну плату позивачу у повному розмірі за жовтень 2015 року.

Відповідно до п. 4.1. контракту № 4 від 20 жовтня 2015 року за виконання обов`язків передбачених цим договором, працівнику встановлюється посадовий оклад, згідно штатного розпису (а.с. 7).

Відповідно до штатного розпису ФОП ОСОБА_2 станом на 20.10.2015 року посадовий оклад за посадою консультант становив 7460 гривень (а.с.14).

Позивача прийнято на роботу з 20 жовтня 2015 року. З 20 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року позивачем відпрацьовано 9 робочих днів, за які відповідачем нараховано і виплачено позивачу заробітну плату у розмірі 1 006,36 грн.

В жовтні 2015 року 21 робочий день. Отже, середньоденна заробітна плата позивача при посадовому окладі 7460 грн. становила: 7460грн./21роб.день=355грн.24коп.

Позивач відпрацював 9 робочих днів з 20.10.2105 року по 31.10.2015 року, відтак відповідач повинен був нарахувати та виплатити заробітку плату позивачу у розмірі 3 197 грн. 16 коп., а саме: 355,24грн.Х 9 роб.днів=3197,16грн.

Відтак заборгованість із заробітної плати за жовтень 2015 року становить 3197,16грн.-1006,36грн.=2190,80грн.

Вважає, що необхідно ще порахувати індекс інфляції за період затримки виплати заробітної плати у розмірі 1 516 грн. 03 коп. ((2190,80грн.х1,692)-2190,80=1516)).

Після утримання податків і обов`язкових платежів, сума компенсації за затримку виплати заробітної плати становить 1220,40 грн.

Також, вважає, що необхідно з відповідача стягнути заробітну плату з індексацією за період з жовтня 2015 року по серпень 2019 року у розмірі 18 250,11 грн.

Разом, загальний розмір заборгованості заробітної плати з урахуванням індексації та компенсації за порушення строків її виплати становить 21 661,31 грн., яка складається з заборгованості з заробітної плати за жовтень 2015 року 2190,80 грн.; компенсація за порушення строків виплати заробітної плати 1 220,40 грн.; заборгованість з індексації заробітної плати 18 250,11 грн.

Проте, суд не може погодитися з доводами позивача з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є: зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У відповідності зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розпис, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на штатний розпис ФОП ОСОБА_2 станом на 20.10.2015 року згідно якого посадовий оклад за посадою консультант становив 7460,00 грн.

Разом з тим, вказаний документ не може слугувати єдиним доказом між встановленою заробітною платою та належною сумою, яка підлягає до виплати позивачу, з огляду на насутпне.

Так, згідно довідки від 06.05.2021 № Г00000001 позивачу у жовтні 2019 року нараховано 1006,36 грн. з яких утримано податки та виплачено доходи у розмірі 773,89 грн. (а.с.18).

Проте, в матеріалах справи відсутні докази щодо відпрацьованого періоду у жовтні місяці 2019 року позивачем. Так, позивач, зазначає, що вона відпрацювала 9 робочів днів, проте, дані обставини не доведені в розумінні приписів ст.ст. 76-88 ЦПК України. Також в матеріалах справи відсутні документи з первинного обліку праці та заробітної плати (розцінки та норми праці, табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість тощо).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Позивачем не надано належніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог та порушення її особистого права, щодо невиплати заробітної плати, а також суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати,чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268,280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати з урахуванням індексації та компенсації частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 23.05.2022.

Суддя: