Справа №173/2570/21
Провадження №2/173/164/2022
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.
При секретареві Рудовій Л.В.
За участю: представника позивача - адвоката Серебрякова Е.С.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в залі суду, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування завданої моральної шкоди в наслідок ушкодження здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:
06.12.2021 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про відшкодування завданої моральної шкоди в наслідок ушкодження здоров`я до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.12.2021 року відкрите провадження у цивільній справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників розгляду справи на 14.02.2022 року.
14.02.2022 року розгляд справи відкладений до 11.05.2022 року в зв`язку з неявкою представника відповідача.
05.05.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.
11.05.2022 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.
Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров`я в розмірі 150 000.00 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 20.07.2020 року він уклав контракт про проходження строкової військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 . Він був призначений на посаду телефоніста лінійного наглядача 2 відділення зв`язку взводу зв`язку батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 (ВОС-403942/233 А,шпк «солдат», штатний посадовий оклад 2 550.00 грн.).
У службовій характеристиці, виданій на його ім`я зазначено, що за час перебування на посаді-телефоніста лінійного наглядача 2 відділення зв`язку взводу зв`язку батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 він зарекомендував себе з позитивної сторони, мав високий рівень мотивації до військової служби та професійного самовдосконалення. Мав відмінний фізичний стан, високу і продуктивну працездатність.
Згідно висновку і рекомендаціям безпосереднього начальника командира зведеної роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та прямого начальника командира батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 він відповідає займаній посаді і гідний для проходження служби у військових частинах.
Згідно медичної характеристики начальника медичної служби Військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_4 , він за час служби за медичною допомогою не звертався, на диспансерному обліку не перебував, на обліку у психіатра та нарколога не перебував. За діагнозом згідно медичної характеристики «практично здоровий».
Однак, 31.08.2021 року начальником медичного пункту військової частини НОМЕР_1 та тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 було видане направлення № 207 на його ім`я на обстеження (консультацію) до інфекціоніста військової частини НОМЕР_2 за попередньо встановленим діагнозом вірусний гепатит В.
01.09.2021 року він був госпіталізований до медичної установи Військової частини НОМЕР_2 з діагнозом хронічний вірусний гепатит В. Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 1994/378 йому був виданий заключний діагноз хронічний вірусний гепатит В, мінімальна активність.
02.09.2021 року ним був зроблений аналіз крові у багатопрофільній діагностичній лабораторії «Біомед» на підтвердження виявленого діагнозу. За результатом лабораторного дослідження № 606 у нього підтвердився діагноз: гепатит В HbsAg позитивний, гетапит В Анти - HB cor та IgG- позитивний.
10.09.2021 року згідно свідоцтва про хворобу № 572 військово лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 за розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2021 року № 2811 був проведений медичний огляд з метою виявлення та визначення придатності його до військової служби. Так, в свідоцтві про хворобу зазначено, що в серпні під час медичного огляду з метою підписання контракту з ЗСУ у нього виявлено гепатит В і він був направлений на військово-лікарську комісію. У свідоцтві зазначено, що на підставі статті 4-г графи 1 Розкладу хвороб він не придатний до військової служби в мирний час і обмежено придатний у воєнний час.
Таким чином під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 він був заражений гепатитом В і нічого про це не знав.
Як відомо вірусний гепатит - це інфекційна хвороба з тривалим інкубаційним періодом, яка тривалий час протікає безсимптомно.
Він вважає, що будь-яким іншим шляхом, крім зараження гепатитом В в умовах проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 заразитись на цю форму гепатиту він не міг, оскільки до перебування у військовій частині ні у нього, ні у кого з членів його сім`ї вірусного гепатиту В не було.
Внаслідок отриманого захворювання йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу стану його здоров`я, порушення звичного способу життя, необхідності докладення додаткових зусиль та коштів для нормалізації та повного одужання. Розмір моральної шкоди, завданої внаслідок зараження вірусним гепатититом В, що спричинило ушкодження здоров`я він оцінює в 150 000.00 грн., що й стало підставою звернення до суду.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги за поданою позовною заявою підтримав в повному обсязі, давши пояснення, фактично установлені матеріалами справи.
Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечував, свої заперечення обґрунтовував тим, що при вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно довести сам факт спричинення шкоди та її розмір. Позивач в позові не надає належних і допустимих доказів щодо вини Міністерства оборони України щодо спричинення йому моральної шкоди. Крім того відповідач в період з 20.05.2021 року по 31.05.2021 року перебував у відпустці по місцю мешкання у м. Верхівцеве Дніпропетровської області, де міг отримати дане захворювання, яке проявляється в період від 30 до 180 днів з моменту інфікування. Тому міг отримати захворювання в період перебування у відпустці, і дане захворювання дало про себе знати лише у серпні 2021 року, що не підтверджує твердження позивача про те, що він отримав дане захворювання саме в умовах проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20.07.2020 року позивач уклав контракт про проходження строкової військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 . Він був призначений на посаду телефоніста лінійного наглядача 2 відділення зв`язку взводу зв`язку батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 (ВОС-403942/233 А,шпк «солдат», штатний посадовий оклад 2550.00 грн., що підтверджується копіями рапортів.
У службовій характеристиці, виданій на його позивача зазначено, що за час перебування на посаді телефоніста лінійного наглядача 2 відділення зв`язку взводу зв`язку батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 позивач зарекомендував себе з позитивної сторони, мав високий рівень мотивації до військової служби та професійного самовдосконалення. Мав відмінний фізичний стан, високу і продуктивну працездатність, що підтверджується копією характеристики.
Згідно висновку і рекомендаціям безпосереднього начальника командира зведеної роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та прямого начальника командира батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 позивач відповідає займаній посаді і гідний для проходження служби у військових частинах.
Згідно медичної характеристики начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_4 , позивач за час служби за медичною допомогою не звертався, на диспансерному обліку не перебував, на обліку у психіатра та нарколога не перебував. За діагнозом згідно медичної характеристики «практично здоровий», що підтверджується копією медичної характеристики.
31.08.2021 року начальником медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 та тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 позивачеві видане направлення № 207 на обстеження (консультацію) до інфекціоніста військової частини НОМЕР_2 за попередньо встановленим діагнозом вірусний гепатит В.
01.09.2021 року позивач був госпіталізований до медичної установи Військової частини НОМЕР_2 з діагнозом хронічний вірусний гепатит В. Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 1994/378 йому був виданий заключний діагноз хронічний вірусний гепатит В, мінімальна активність.
02.09.2021 року позивачем був зроблений аналіз крові у багатопрофільній діагностичній лабораторії «Біомед» на підтвердження виявленого діагнозу. За результатом лабораторного дослідження № 606 у позивача підтвердився діагноз: гепатит В HbsAg позитивний, гетапит В Анти - HB cor та IgG- позитивний. Що підтверджується копіями медичних документів.
10.09.2021 року згідно свідоцтва про хворобу № 572 військово лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2021 року № 2811 був проведений медичний огляд з метою виявлення та визначення придатності позивача до військової служби. Так, в свідоцтві про хворобу зазначено, що в серпні під час медичного огляду з метою підписання контракту з ЗСУ у позивача виявлено гепатит В і він був направлений на військово-лікарську комісію. У свідоцтві зазначено, що на підставі статті 4-г графи 1 Розкладу хвороб він не придатний до військової служби в мирний час і обмежено придатний у воєнний час. Також зазначено, що Так, захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, що підтверджується копією свідоцтва про хворобу № 572.
Позивач стверджує, що він вважає, що будь-яким іншим шляхом, крім зараження гепатитом В в умовах проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 заразитись на цю форму гепатиту він не міг, оскільки до перебування у військовій частині ні у нього, ні у кого з членів його сім`ї вірусного гепатиту В не було.
Також позивач зазначає, що внаслідок отриманого захворювання йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу стану його здоров`я, порушення звичного способу життя, необхідності докладення додаткових зусиль та коштів для нормалізації та повного одужання. Розмір моральної шкоди, завданої внаслідок зараження вірусним гепатити том В, що спричинило ушкодження здоров`я він оцінює в 150 000.00 грн.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів суд вважає, що матеріали справи не місять належних доказів на підтвердження факту протиправної поведінки (дії, бездіяльності відповідача у справі) доказів причинного зв`язку між діями, рішеннями чи бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 та зараження позивача гепатитом В. Оскільки відсутні докази того, що саме перебуваючи у військовій частині НОМЕР_1 позивач був заражений цією хворобою, враховуючи її тривалий скритий інкубаційний період. Що у даній військовій частині у відповідний час відбулись і інші випадки зараження даним захворюванням, що захворювання відбулось в результаті виконання позивачем якихось обов`язків під час несення військової служби у даній частині, чи в результаті інших чинників, які відбувались, існували у військовій частині НОМЕР_1 , які мали наслідком зараження позивача даною хворобою .

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували та підтвердили факт протиправної бездіяльності відповідача та причинного зв`язку між діями, рішеннями чи бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 та зараженням позивача гепатитом В. Сам висновок, зазначений у свідоцтві про хворобу № 572, що захворювання пов`язане з проходженням військової служби не підтверджує факт вини Військової частини НОМЕР_1 у виявленому у позивача захворюванні.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270.00 грн., відповідачем не відшкодовуються та покладаються на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 про відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я - відмовити в повному обсязі.

Понесені судові витрати по сплаті с удового збору в сумі 2 270.00 грн., покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 16.05. 2022 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 16.05.2022 року

Дата набрання законної сили: 16.06.2022 року