Справа №:755/3802/22
Провадження №: 2-з/755/78/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2022 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який може набути статус позивача, про забезпечення доказів, подану до подання позовної заяви до ОСОБА_2 , який може набути статус відповідача,

в с т а н о в и в:

17 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, в якій просить суд: «Витребувати з ЦНАП інформацію (персональні дані) про громадянина ОСОБА_2 , який з 21.07.2015 зареєстрований в кв. АДРЕСА_1 , а саме: його прізвище, ім`я та по батькові, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків.» Заява про забезпечення доказів подана до пред`явлення позову.

17 травня 2022 року заява, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передана на розгляд судді Коваленко І.В.

Заяву про забезпечення доказів заявник ОСОБА_1 просив розглянути невідкладно та повідомити на його електронну адресу належну інформацію.

Відповідно до положень ч. 4 статті 118 ЦПК України, суд за клопотанням заявника може забезпечити докази без повідомлення інших осіб, які можуть отримати статус учасників справи: 1) у невідкладних випадках; 2) якщо неможливо встановити, хто є або стане такими особами; 3) у разі, якщо повідомлення іншої сторони може унеможливити або істотно ускладнити отримання відповідних доказів.

За змістом положень ч.13 ст.7 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення доказів, оцінивши наведенні заявником підстави для вжиття забезпечення доказів, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Заява про забезпечення доказів має відповідати положенням ст. 117 Цивільного процесуального кодексу України.

Так, згідно вимог п.п.4, 5, 7 ч. 1 статті 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів, серед іншого, зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; перелік документів, що додаються до заяви.

Як роз`яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 118 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

При вирішенні питання про забезпечення доказів суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Для вирішення питання про забезпечення доказів, слід враховувати положення ст. 116 Цивільного процесуального кодексу України, а саме те, що така процесуальна дія може бути вчинена судом, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

В обґрунтування необхідності забезпечення доказів заявник ОСОБА_1 посилається на те, що 25.06.2018 року він з дружиною придбали для доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартиру АДРЕСА_1 , після чого з`ясувалося, що з в даній квартирі з 21.07.2015 року зареєстрований громадянин ОСОБА_2 , якого вони ніколи не бачили і не знають як його прізвище та ім`я.

На підтвердження зазначених обставин заявник надає наступні документи:

- копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 128908345, сформований 25.06.2018 року, з якого вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу, Серії та номер 664, виданому 25.06.2018 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В.;

- копію відповіді начальника Дніпровського управління поліції ГУ НП у місті Києві Національної поліції України від 02.02.2022 року №К-417, К-456/125/50-2022 на адресу ОСОБА_3 .

За правилами статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право на вчинення будь-яких дій, які не суперечать закону, щодо свого майна належать власникові.

Згідно з Законом України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Розпорядником персональних даних є фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця.

Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України).

Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог. Він проявляється в матеріально-правовій заінтересованості позивача. Іншими словами, це те матеріальне благо, яке позивач бажає отримати.

Підстава позову - це ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і які обґрунтовуються поданими при подачі заяви чи у судовому процесі доказами.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимогою процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги. Таким чином, під предметом позову розуміється певно матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачем, є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Таким чином, зі змісту заяви про забезпечення доказів та наданих заявником доказів суд не вбачає за можливе встановити, з якими саме вимогами процесуального та вимогами матеріального характеру має намір звернутись заявник ОСОБА_1 до суду, тобто, яке невизнане, оспорюване чи порушене право заявник має намір захищати у цивільному судочинстві шляхом подання позову до громадянина ОСОБА_2 . У заяві про забезпечення доказів не визначений майбутній предмет позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів не підлягає задоволенню, оскільки останнім не обґрунтовано та не доведено взаємозв`язок між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації та предметом позовних вимог, який заявником не визначений. Судом не встановлено, яким саме порушеним правам та охоронюваним законом інтересам заявника суд може запобігти вжиттям таких заходів забезпечення доказів, як витребування з ЦНАП інформації, а саме: персональні дані: прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків громадянина ОСОБА_2 , який зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , яка не належить на праві власності заявнику. Підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, судом не встановлені.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 81, 84, 116, 117, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а но в и в:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 , який може набути статус позивача, про забезпечення доказів, подану до подання позовної заяви до ОСОБА_2 , який може набути статус відповідача.

Відповідно до положень ч.1та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя І.В.Коваленко