Провадження № 2/752/4747/22
РІШЕННЯ

Іменем України

заочне

10.03.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Національна академія наук України про встановлення факту наявності помилки в документі, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

в грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Національна академія наук України про встановлення факту наявності помилки в документі, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є єдиним спадкоємцем родини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх сина ОСОБА_4 . Останні, постійно проживали за місцем реєстрації у виділеній їм НАН УРСР квартирі АДРЕСА_1 . Незважаючи на їх проживання в одній і тій же самій квартирі № 2 , остання, в деяких документах помилково була зазначена під № 3 , хоча квартири під таким номером не існує. Внаслідок зазначеної помилки, сім`я ОСОБА_5 була зареєстрована в квартирі № 3 . В ході вжиття заходів щодо зібрання відомостей щодо дійсного номеру квартири, в якій була зареєстрована зазначена сім`я, позивачем було з`ясовано, що в нумерації квартири дійсно наявна помилка. Крім того, позивач вказує, що ОСОБА_2 разом із сім`єю мали право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . За результатом розгляду документів ОСОБА_2 , розпорядженням Управління справами НАН України № 312 від 29.02.1996 року, було прийнято рішення про видачу свідоцтва про право власності на квартиру. В процесі приватизації ОСОБА_2 були сплачені кошти за послуги по приватизації зазначеної квартири. Однак, в зазначеному розпорядженні було помилково вказано квартиру № 2 , як квартиру № 3 , в зв`язку з чим свідоцтво фактично видане не було, а тому позивач вимушений звернутися до суду із вимогою про встановлення факту помилки в розпорядженні № 312 від 29.02.1992 року Управління справами НАН України за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про приватизацію квартири в будинку АДРЕСА_4 , а саме факт помилкового зазначення квартири АДРЕСА_1 , як квартири з помилковим номером 3. Крім того, позивач вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , та на момент його смерті його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 проживали в зазначеній квартирі, фактично прийнявши спадщину, а також в подальшому звертались до Голосіївської РДА із заявами про приватизацію квартири. Однак, ОСОБА_3 померла, та її син ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. 14.07.2015 року ОСОБА_4 склав заповіт щодо всього майна на позивача ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, та позивач, звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на інше нерухоме майно. Позивач вказує, що він є єдиним спадкоємцем всієї спадщини ОСОБА_4 , який, в свою чергу, був спадкоємцем матері ОСОБА_3 та батька ОСОБА_2 . Посилаючись на викладене, а також з огляду на наявність помилки в нумерації квартири в розпорядженні про прийняття рішення про видачу свідоцтва про право власності, що унеможливило спадкодавцями за життя в повному обсязі реалізувати свої майнові права на квартиру, позивач, як єдиний спадкоємець зазначеної сім`ї, вимушений звернутися до суду також із вимогою про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_2 , а також визнати за позивачем в порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В січні 2022 року до суду від представника третьої особи надійшли пояснення на позов, відповідно до яких третя особа немала заперечень щодо позовних вимог в частині встановлення факту наявності помилки в розпорядженні УС НАН України від 29.02.1996 року № 312 з огляду на їх обґрунтованість та доведеність.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.03.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження т призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав.

Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Третя особа в судове засідання явку свого представника не забезпечила. В письмових поясненнях представник просив розглянути справу без його участі.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 13, 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч.ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та зареєстрований із 29.08.2015 року за адресою: АДРЕСА_5 .

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які перебували в зареєстрованому шлюбі, та їх син ОСОБА_4 постійно проживали за місцем реєстрації у виділеній їм НАН УРСР квартирі АДРЕСА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Син ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 продовжив проживати за місцем реєстрації у вказаній квартирі та фактично прийняв спадщину після померлої матері та батька.

14.07.2015 року ОСОБА_4 було складено та нотаріально посвідчено заповіт, відповідно до якого, останній, заповів усе своє майно позивачу ОСОБА_1 .

Відповідно до листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіци В.Ф. від 09.02.2017 року, та наявних у справі копій матеріалів спадкових справ, - було встановлено, що за заявою ОСОБА_1 була відкрита спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , 1979 р.н., який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_5 , та фактично прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 своєї матері ОСОБА_3

04.06.2016 року за реєстраційним № 449 ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на майно, яке належало ОСОБА_4 .

З матеріалів справи також вбачається, що за життя ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , - мали право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

За результатом розгляду документів ОСОБА_2 , розпорядженням Управління справами НАН України № 312 від 29.02.1996 року, було прийнято рішення про приватизацію квартири АДРЕСА_6 та про видачу свідоцтва про право власності на цю квартиру.

За життя ОСОБА_2 були вжиті заходи щодо оформлення документів у встановленому законом порядку, який діяв на час прийняття зазначеного рішення, що підтверджується наявними у справі документами.

Однак, при оформленні розпорядження Управління справами НАН України «Про приватизацію квартир» від 29.02.1996 року № 312 в п. 1 було допущено помилку: замість кватири 2 в тексті цього документу помилково було вказана квартира під номером 3 , що не заперечувалось представником третьої особи в ході розгляду справи, та підтверджується технічною документацією на будинок № 5 , відповідно до якої в ньому розташовано лише дві квартири, одна з яких під номером 1 була приватизована іншою особою, а в іншій квартирі - були зареєстровані та проживали спадкодавці, яким було дозволено здійснити приватизацію квартири та отримати свідоцтво про право власності на неї.

З огляду на наявність зазначеної описки родиною ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за життя не вбачалось можливим закінчити належне оформлення майнових прав на спірну квартиру.

В червні 2021 році керуючим справами НАН України було здійснено письмово виправлення на зазначеному розпорядженні та вказано вірно номер квартири - 2.

В серпні 2021 року позивач звертався до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про виправлення помилки в нумерації квартири АДРЕСА_1 , замість № 3, однак, в задоволенні вимог зазначеної заяви було відмовлено, що підтверджується копією листа Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 07.10.2021 р.

Позивач вказує, та в ході розгляду справи не заперечувалось сторонами те, що на даний час з огляду на наявність зазначеної описки не вбачається можливим належним чином оформити спадкові права, а відтак позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що нормами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За змістом ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР).

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що особа, яка прийняла спадщину померла, а тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення відповідного факту.

Також статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Крім того, згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який, в свою чергу, фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на час смерті ОСОБА_4 позивач був зареєстрований та проживав разом із ним, наявна в документах описка в нумерації спірної квартири унеможливила належне оформлення документів спадкодавцями за життя, та унеможливлює належну реалізацію своїх спадкових прав позивачем на даний час, а відтак з огляду на позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд вважає, що вимоги сторони позивача щодо встановлення факту прийняття спадщини, факту наявності помилки та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача доводи позову спростовано не було, та третьою особою не заперечувався факт наявності описки в нумерації квартири, та підстав, з якими закон пов`язує можливість визнати доводи позову безпідставними в ході розгляду справи не встановлено, а відтак суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 315 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Національна академія наук України про встановлення факту наявності помилки в документі, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити.

Встановити факт помилки в розпорядженні Управління справами НАН України № 312 від 29.02.1992 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про приватизацію квартири в будинку АДРЕСА_4 , а саме те, що в зазначеному розпорядженні було помилково зазначено номер квартири - « АДРЕСА_6 , замість вірного номеру квартири - « АДРЕСА_1 .

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Головуючий Н.П. Чередніченко