Справа №336/1366/22
Провадження №2/336/2822/2022
12 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Сіляєвої Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідачки на свою користь франшизу у сумі 2500,00 гривень, витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.
Відповідачкою відзив на позов не надано.
Третя особа пояснень щодо предмету спору не надала.
Ухвалою від 28.02.2022 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідачка, згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Причини неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи без її участі не надала.
Третя особа, будучи повідомленою про розгляд справи, будь-яких пояснень по справі чи заяв суду не надала.
Враховуючи те, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до та частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2021 (справа №331/6697/221), 21 листопада 2021 року о 20.50 годині в м. Запоріжжя, на перехресті просп. Соборний та вул. Українська, з вини відповідачки ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом «BYD F-3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , сталася ДТП, в результаті якої автомобіль «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу отримав механічні пошкодження.
05.01.2022 року вказана постанова суду набрала законної сили, а тому встановлені у ній обставини, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 206160118, який діє з 03.10.2021 по 03.10.2022, автомобіль «BYD F-З», реєстраційний номер НОМЕР_2 (власник ОСОБА_3 ) застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» за шкоду, заподіяну майну на 130000 гривень. Франшиза складає 2500 гривень.
Відповідно до страхового акту/наказу № 00476417 від 29.11.2022 року, ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» , не виплаченою залишилася лише сума франшизи у розмірі 2500 гривень, визначена відповідно до полісу № 206160118 від 03.10.2021.
Після прийняття страховою компанією рішення про виплату страхового відшкодування, позивач звернувся до відповідачки з пропозицією сплатити йому розмір франшизи у сумі 2500 гривень, яка зі сторони останньої залишилася без виконання, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернувся до адвоката Пятака А.С. за отриманням правової допомоги з вирішення вказаного питання.
06.01.2022 на адресу ОСОБА_2 адвокатом Патяк А. було направлено звернення з приводу відшкодування в добровільному прядку шкоди, завданої в результаті ДТП, яке станом на час розгляду справи в суді залишилося без виконання.
Положеннями частини першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу, а також ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно із ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано в наслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком.
Зі змісту статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон N 1961-IV) слідує, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхуванння цивільно- правової відповідальності транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Право потерпілого на компенсацію франшизи за рахунок особи, яка завдала йому шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.
Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному.
Враховуючи, що сума франшизи, що передбачена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 206160118 від 03.10.2021 на час розгляду справи відповідачкою позивачу не сплачена, суд вважає наявними підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизи у сумі 2500 гривень, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.
Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідачки понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 4500 гривень, на підтвердження чого надав: Додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 13.12.2021 (б/н), акт виконаних робіт за вказаним договором на сумі 4500 гривень, Ордер на надання правничої (правової) допомоги від 15.02.2022, свідоцтво про право на зайняття ОСОБА_4 адвокатською діяльністю № 2446 від 26.01.2007, квитанцію від 13.12.2021 про сплату ОСОБА_1 на користь адвоката Патяк Андрія Станіславовича послуг за договором від 13.12.2021 на суму 2512,56 гривень.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.
Системний аналіз норм ст. 137, 141 ЦПК дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.
При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Оцінюючи співмірність розміру витрат, понесених на правову допомогу, судом враховується, що ця справа в силу частини четвертої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України є справою незначної складності, що зумовило її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, предметом спору є відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ціна позову становить 2500 гривень.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4500 гривень є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу слід задовольнити частково у сумі 2512,56 гривень, яку було сплачено відповідно до квитанції від 13.12.2021.
Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору підлягають відшкодуванню при повному задоволенню позовних вимог, а тому у зв`язку із задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню понесені та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 гривні.
Керуючись ст. 10, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір франшизи внаслідок виникнення страхового випадку під час дорожньо-транспортної пригоди від 21.11.2021 у сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, витрати зі сплати судового збору у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 49 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2512 (дві тисячі п`ятсот дванадцять) гривень 56 копійок, а разом - 6007 (шість тисяч сім) гривень 96 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» «УНІКА», місцезнаходження: вул. Олени Теліги, буд.6-В, м. Київ. 04112, .

Суддя: Н.С. Звєздова