ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3369/22 Справа № 201/7989/20 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, мотивуючи його тим, що з 31 березня 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька народилась від процедури ЕКО, на 24 тижні вагітності та знаходилась у дуже важкому стані, потребувала постійної реабілітації. Саме вона постійно перебувала з донькою, доглядала її та змогла поставити її на ноги.

Зазначала, що сумісне життя з ОСОБА_2 не склалося та рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року шлюб між ними було розірвано. Весь час їх сумісного життя її колишній чоловік зловживав спиртними напоями та з самого народження доньки він не приймав участі у її вихованні, вона взагалі була йому не потрібна. Після розлучення він не пустив її додому та їй довелось винаймати квартиру, самотужки налагоджувати свій побут та побут дитини. ОСОБА_2 подав заяву до органу опіки та піклування Шевченківської районної у м.Дніпрі ради про визначення місяця проживання дитини разом з батьком. Було прийняте рішення, за яким донька перший та другий тиждень місяця повинна була знаходитись у батька, а третій та четвертий у неї. Вона виконувала рішення, втім донька проживала не у свого батька, а у його батьків, проти чого вона не заперечувала, але стала помічати, що проживання у батьків відповідача негативно впливає на дитину, на її психіку та розвиток.

Вказувала, що 27 липня 2020 року ОСОБА_2 забрав доньку, заборонив їм бачитись та спілкуватись, лише тільки 06 серпня 2020 року вона дізналась де перебуває їх донька. Керівництво органу опіки і піклування здійснювало тиск на неї, начальник управління наполягав, щоб вона надала дозвіл на виїзд дитини за кордон, не розуміючи ризики захворювання у зв`язку із пандемією.

Посилаючись на те, що дитина має жити із нею, оскільки у них тісний зв`язок, у дитини склався свій уклад життя, дитина розвивається, вчиться бути самостійною, проживання з матір`ю відповідає інтересам доньки, а вона працює, може забезпечувати дитину всім необхідним, просила суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини разом з нею.

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи - Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, обґрунтовуючи його тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від якого вони мають доньку ОСОБА_4 , яка народилась недоношеною, що вплинуло на стан її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, саме тому донька навчалась у приватній спеціалізованій школі №5.

Зазначав, що весь час сумісного проживання забезпечував дружину та доньку, втім після того як він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 , без погодження з ним, забрала доньку та почала переховуватись від нього у невідомому місці. Саме через дії колишньої дружини та виключно з метою забезпечення інтересів та прав дитини, він вимушений був звернутись до органу опіки та піклування Шевченківської районної у м.Дніпрі ради з заявою від 16 жовтня 2019 року з проханням втрутитись у виниклу ситуацію, а 17 жовтня 2019 року подав відповідну заяву про визначення місяця проживання дитини разом з батьком.

Вказував, що ОСОБА_1 до комісії з питань захисту прав дитини надала підроблені документи, а саме копію трудової книжки та довідку з місця роботи, що свідчить про те, що вона не має можливості належним чином забезпечувати потреби їх дитини. Вона ніколи не працювала, оскільки він забезпечував її. Власного житла вона не має і проживає в орендованій квартирі. Його батьки дуже прихильні до ОСОБА_4 , піклуються про неї, роблять подарунки.

Посилаючись на те, що саме він та його батьки займались реабілітацією доньки, її оздоровленням, та ним створені чудові умови для проживання доньки, в той час коли ОСОБА_1 такої змоги не має, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання ОСОБА_4 , разом з ним.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, а позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції задовольнив позов без належного з`ясування обставин у даній справі, необґрунтовано взяв до уваги докази, надані ОСОБА_2 , та проігнорував докази, надані нею. Суд безпідставно поклав в основу рішення думку дитини, залишивши без уваги той факт, що вона має проблеми з психічним здоров`ям. Наголошувала на тому, що дитина має певні особливості та повинна проживати саме разом з матір`ю.

Правом на надання відзиву учасники справи не скористались.

11 травня 2022 року позивач ОСОБА_1 надала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнними діями. Посилалась на те, що хоче особисто прийняти участь у судовому засіданні. Вказувала, що її адвокат Самойленко Т.В. виїхала за межі України, про що були надані відповідні докази, шляхом їх долучення до клопотання про відкладення справи призначеної на 22 березня 2022 року, поданого до суду 21 березня 2022 року.

24 лютого 2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Верховною Радою України строком на 30 діб по всій території України запроваджено воєнний стан, який в подальшому було продовжено.

Однак в силу положень Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан не зупиняє здійснення правосуддя на території України.

Колегія суддів відхиляє клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи на іншу дату після припинення воєнного стану, введеного на території України, оскільки відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02 березня 2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні, яка на день розгляду даної справи.

На день розгляду даної справи на території Дніпропетровської області не ведеться активний бойових дій, що свідчить про те, що поточна обстановка в Дніпропетровській області є стабільною.

Крім того, згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 березня 2012 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2019 року, шлюб розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як видно з виписки з історії хвороби дитини №679 Дитячої міської клінічної лікарні №3 ім.проф.М.Ф. Руднєва, дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася від ЕКЗ. Народилася з діагнозом БЛД (бронхо-легенева дисплазія) 1 ступеню. Недоношеність - 24 тижнів. Пологи передчасні, передчасно вилиті навколоплідні води. Безводний період 306 год.10 хв. Маса тіла дитини при народженні: 640 г. Гестаційний вік: 24 тижня. Стан при народженні тяжкий. Стан дитини у відділенні новонароджених: тяжкий, за рахунок ДН ІІІ ст., неврологічної симптоматики на тлі морфо-функціональної незрілості. Лікування в пологовому будинку: ШВЛ з перших годин життя. Дата переведення в ОІТН: 16 травня 2012 року. Діагноз на час вступу: основний - ранній неонатальний сепсис. РДС. Укладення - ДНЗ, ОАП. Інтерстиціальна емфізема. Супутній - недоношеність 24 тижнів. Стан при вступі до ОІТН: дуже тяжкий за рахунок важких дихальних розладів на тлі глибокої морфо-функціональної незрілості; залежно від жорстких параметрів вентиляції, високої концентрації кисню, при аускультації легень, ослаблення дихання, крепітація. Динаміка стану: при надходженні до ОІТН стан дитини дуже тяжкий за рахунок важких дихальних розладів, глибокої загальної морфо-функціональної незрілості. ШВЛ з перших годин життя, з подальшим зниженням залежності від параметрів вентиляції та додаткової дотації кисню. Ентеральні годування в мінімальному обсязі розпочаті з 9-ти діб життя, з 2-х місяців 16-ти діб життя - у повному обсязі. З огляду на проведеної терапії стан дитини з позитивної динамікою з допомогою можливості адекватного спонтанного дихання, позитивної динаміки маси тіла. Не лихоманить. Активна. Годується із соски. Маса при надходженні - 585г. Маса при виписці - 2300г. Рекомендовано: спостереження дільничного педіатра, невролога, НГГ у динаміці, консультація офтальмолога, ОАК, ОАМ у динаміці (ч/з 2 тиж.). Виписується під нагляд дільничного педіатра, пульмонолога. Виписана 26 вересня 2012 року (т.1 а.с.11-13).

Згідно історії розвитку дитини, наданої лікарем ОСОБА_6 , дитина ОСОБА_5 після виписки з відділення регулярно оглядається неврологом. Д/з: Синдром гіперзбудливості, рухових розладів на тлі морфо-функціональної незрілості, гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС. У віці 4 місяців дитині проведена ЕЕГ- Запис низькоамплітудна (до 10мкв), поліморфна, з переважанням хвиль тета і дельта-діапазону. Порушено організацію кіркової ритміки. Відзначаються поодинокі мікро-піки до 50мкв, пік-хвильові комплекси амплітудою 170 мкв, з переважанням під правими лобовими електродами з тенденцією до вторинної генералізації. Проведено ранню реабілітацію: ЛФК, масажі, динамічна гімнастика, плавання. Погляд фіксує з 2 міс., за предметами стежить з 4 міс., голову тримає з 6 міс., перевертається з живота на спину з 11 міс., сидить з 1 р. 2 міс., стає на карачки з 1 р. 1 міс., повзає з 1 р. 5 міс., сідати самостійно з 1 р. 5 міс., піднімається біля опори з 1 р. 6 міс., ходить у опори з 1 р. 7 міс. Самостійно не ходить. Регулярно щомісяця дитина оглядається неврологом, проводиться НГГ, електроенцефалографія.

Огляд у 1 рік (фактично 7 місяців). Черепнонервово-паретична сходяча косоокість. Синдром короткої шиї. М`язовий тонус дифузно знижений. Сухожильні живі рефлекси. Гіпермобільність у всіх суглобах. У мові - початковий лепет. Д/з: Синдром рухових розладів як дифузної м`язової гіпотонії, затримка моторного розвитку і на фоні ПНП ЦНС, недоношеності. Далі вказано, на момент огляду: зріст 78см, вага 9 800 гр., доступна до контакту. ЧН-паретична сходяча косоокість, більше справа. М`язовий тонус дифузно знижений. Сила м`язів знижена. Дитина самостійно сидить, сідає, повзає. Добре розвинена дрібна моторика. Говорить окремі слова. Виконує найпростіші команди. Знає свої іграшки. Опора на ноги гарна, на повну стопу. Встає на ноги біля опори. Повної вертикалізації тулуба немає. За допомогою піднімається сходами. На даний час отримує масаж, ЛФК (т.1 а.с.14).

Судом встановлено, що у 2019 навчальному році ОСОБА_5 пішла до школи - ТОВ «Приватна середня загальноосвітня школа №5». Як зазначила позивач у позові, і це не заперечувалося відповідачем, вказану приватну школу обрала позивач, виходячи з інтересів дитини.

Згідно довідки ТОВ «Приватна середня загальноосвітня школа №5» від 12 листопада 2019 року №948 ОСОБА_5 , учениця 1-го класу, відвідала у вересні 19 днів, в жовтні 8 днів, у листопаді - 3 дні, з 08 листопада була відсутня (т.1 а.с.93).

Як пояснив представник відповідача, у вересні 2019 року сторони розлучилася, мати забрала дитину зі школи, після чого батько і звернувся до управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради.

На що позивач ОСОБА_1 повідомила, що у дитини були поважні причини не відвідувати зайняття, вона до школи надавала довідку про те, що ОСОБА_5 хворіє, але не залишила собі копію. Тоді ж вона просила ОСОБА_2 привезти дитині ліки.

Згідно наданої на адвокатські запити інформації ТОВ «Приватна середня загальноосвітня школа №5» від 30 жовтня 2020 року за №256/20,255/20, ОСОБА_5 прийнята на навчання у школу №5 м.Дніпра з 01 вересня 2019 року. У 2018-2019 навчальному році пропустила 41 навчальний день, у 2019-2020 навчальному році протягом вересня і жовтня пропустила 15 навчальних днів. При школі функціонує група дошкільної підготовки. ОСОБА_5 з 24 квітня 2019 року по 31 липня 2019 року відвідувала групу дошкільної підготовки. ОСОБА_2 організований, виконує всі запити дитини та педагогічного колективу, бере участь у заходах, в той час, коли ОСОБА_4 у його сім`ї. Відповідально ставиться до режимних моментів у школі, доброзичливий до дівчини. ОСОБА_4 також дуже задоволена коли приходить ОСОБА_2 - тато. Часто говорить про бабусю, дуже любить її. Не вистачає більш вимогливого ставлення до ОСОБА_4, особливо, враховуючи те, що дівчинка опановує програму шкільного навчання з великою напругою, маючи здібності особливостей розвитку, умов визрівання організму. ОСОБА_2 забезпечує фінансове перебування ОСОБА_4 у закладі. Однак 02 жовтня 2019 року від ОСОБА_2 поступила заява з проханням зробити перерахунок плати за навчання доньки у зв`язку з тим, що заклад не підходить для навчання ОСОБА_4 . 16 жовтня 2019 року зроблено повернення коштів на карту ОСОБА_2 12 листопада 2019 року відновлено ОСОБА_2 оплату за навчання ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 ініціювала прихід ОСОБА_4 до школи, сама привела дівчину і ретельно опікувалася, проходячи з дівчиною досить складний для ОСОБА_4 адаптаційний період, готуючи дівчину до вступу у перший клас. ОСОБА_1 постійно супроводжувала доньку. Протягом навчального року у 1-му класі ОСОБА_4 не брала участі у навчальному процесі регулярно з різних причин, включаючи сімейні, за станом здоров`я, організаційно-правові тощо. Це призводило до дезадаптації, про що постійно інформувалася мати. ОСОБА_1 активно відгукувалася на всі пропозиції педагогічного колективу стосовно виховання, навчання, організації життя доньки. Співпрацювати з ОСОБА_1 абсолютно прийнятно, хоча цей процес ускладнено постійним страхом, що дівчинку «заберуть, вона її довго не побачить» (т.1 а.с.171-172).

Згідно із наданою на адвокатський запит інформації ТОВ «Приватна середня школа №5» від 02 січня 2021 року за №989, ОСОБА_5 у 2021 році не була присутня на уроках жодного дня. Пропущено 15 навчальних днів. Директором закладу порушене питання про необхідність безперервного спілкування з Єлизаветою та обговорено з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (окремо у телефонному режимі). Була отримана згода, таким чином: з 11 січня до 26 січня 2021 року проведено 10 комплексних занять онлайн (індивідуально- приблизно по 60 хвилин). 15 січня 2021 року у телефонній розмові (зателефонувала директор) ОСОБА_1 зазначила, що до закінчення локдауну (25 січня) доньку до школи не приведе. На аргумент з боку школи, що немає підстав не ходити - ОСОБА_1 відповіла, що підстави є, і «я про них знаю». Я, як директор, розумію, що мова йде про те, що ОСОБА_1 не хоче, щоб до доньки був доступ батька, тобто щоб він не зміг її забрати до себе. Раніше ОСОБА_1 це формулювала неодноразово. 27 січня 2021 року ОСОБА_1 повідомила, що буде переводити доньку до іншого закладу. Питання про погодження з батьком переводу до іншої школи не обговорювалося (т.1 а.с.206).

16 жовтня 2019 року та 17 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернувся із заявами до управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради із проханням втрутитися у ситуацію, обстежити умови проживання позивачки, повідомив, що ОСОБА_1 забрала дитину до себе, не дає спілкуватися, просив розшукати дитину, притягнути ОСОБА_1 до відповідальності (т.1 а.с.90-91).

01 листопада 2019 року відповідач звернувся до управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради із заявою про визначення місця проживання дитини із батьком (т.1 а.с.92).

06 листопада 2019 року спеціалістами управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради обстежено місце проживання позивачки. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов житла за адресою: АДРЕСА_2 , квартира розташована на 7-му поверсі дев`ятиповерхового будинку, складається з двох кімнат, кухні, коридору, санвузлу. Санітарний стан житла відповідає нормам. Є окрема кімната для дівчинки з ліжком, шафою для зберігання речей, стіл. Кухня: кухонні меблі, газова плита, холодильник. Коридор: поличка для одягу. В квартирі є газо, водо, електропостачання, опалення централізоване. За вказаною адресою проживають: мати дитини - ОСОБА_1 і дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стосунки між дівчинкою та її мамою теплі, доброзичливі (т.1 а.с.43).

13 листопада 2019 року відповідач звернувся до управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради зі скаргою, у якій зазначив, що 06 листопада 2019 року комісією було прийняте рішення про визначення місця проживання із батьком. ОСОБА_1 не виконує рішення комісії, дитина перебуває у неї, не відвідує школу. ОСОБА_1 не може самостійно утримувати дитину, надала до управління фіктивну довідку про доходи, при цьому, така довідка про працевлаштування на розгляд комісії не надавалася, просив повідомити про те, чи переглянуте рішення комісії про визначення місця проживання дитини із батьком (т.1 а.с.98-99).

14 листопада 2019 року відповідач ОСОБА_2 знову звернувся до управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради зі скаргою, у якій вказав, що комісією з питань захисту прав дитини 06 листопада 2019 року прийнято рішення про визначення місця проживання із батьком. ОСОБА_1 повідомила, що рішення не виконуватиме. 12 жовтня 2019 року директор школи №5 повідомив, що донька не ходить до школи і ОСОБА_1 сказала, що не буде водити дитину до школи, оскільки відповідач може її забрати, 13 і 14 листопада 2019 року дитина не відвідувала шкоду (т.1 а.с.94).

24 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Шевченківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.4 ст.358 КК України, за його заявою 31 січня 2020 року внесені відомості до ЄРДР за №0000334 за ознаками ч.4 ст.358 КК України (використання завідомо підробленого документа (довідки про працевлаштування)(т.1 а.с.102-104).

14 липня 2020 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Соборної районної у м.Дніпрі ради із заявою про визначення місця проживання дитини із батьком (т.1 а.с.106-107).

22 липня 2020 року мати відповідача - ОСОБА_9 надала заяву до Соборної районної у м.Дніпрі ради про згоду на проживання у квартирі по АДРЕСА_1 своєї онуки - ОСОБА_4 (т.1 а.с.108).

За результатами направлення сторін від служби у справах дітей Соборної районної у м.Дніпрі ради, КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, складена довідка 17 липня 2020 року №68 про психологічне діагностування батьків і дитини, ставлення дитини до дідуся та бабусі зі сторони батька, ставлення дитини батька і матері, визначення батьківського потенціалу обох батьків з метою вирішення питання про визначенням місця проживання дитини. Психологічне діагностування проводили: психолог ОСОБА_10 і соціальний педагог ОСОБА_11 . Згідно результатів психологічного діагностування виявлено, що психоемоційний стан ОСОБА_2 стабільний, він має адекватну самооцінку. Індивідуальні психологічні особливості наступні: має середній рівень тривожності, ригідності, фрустрації та агресивності; агресивність не є рисою його характеру, вона може проявлятися як реакція на провокації та стресову ситуацію; в конфлікті має компромісний стиль поведінки; не схильний до маніпулювання. Важливим компонентом для становлення особистості та здоров`я дитини є здатність батьків задовольняти потреби дитини - батьківський потенціал. Показниками компоненту «батьківський потенціал» є елементарний догляд, гарантія безпеки, емоційне тепло, стимулювання, життєві орієнтири та обмеження, стабільність. Результати методики «PARI» показали, що ОСОБА_2 має задовільний рівень батьківського потенціалу. Між ним та дитиною існує тісний емоційний контакт. Він має впевнену життєву позицію та чіткі плани на майбутнє. Стиль батьківської поведінки у батька - авторитетний. Він відкритий для спілкування та обговорення з дитиною встановлених правим поведінки, допускає зміни своїх вимог у розумних межах. Визначає та заохочує автономію своєї дитини. Має високий рівень контролю.

Згідно з результатами психологічного діагностування виявлено, що ОСОБА_5 має затримку психічного розвитку - когнітивний розвиток дівчинки не відповідає віковим нормам, порушення дрібної моторики, виникали труднощі з виконанням завдань, емоційна лабільність. При психологічному діагностуванні, через дану ситуацію, виникали труднощі у спілкуванні з дитиною. На питання ОСОБА_4 відповідала не одразу, не весь час включалася в процес діагностування, не завжди виконувала прохання спеціалістів Центру. На прохання батька, ОСОБА_4 залишилася наодинці зі спеціалістами Центру і лише після цього психологічне діагностування продовжилося в ігровій формі в активній частині сенсорної кімнати.

При використанні метода спостереження спеціалістами Центру зроблено висновки про те, що поруч із батьком ОСОБА_2 , ОСОБА_4 почуває себе комфортно, захищено та розкуто, встановлені довірливі відносини між ними, мають місце емоційно теплі стосунки, прив`язаність до батька наявна та очевидна. Батько швидко і позитивно реагує на її активність та ініціативу, вступає з нею у спілкування, відчувається підтримка та підбадьорювання дитини, спілкування з ним є емоційно-позитивним.

На питання про матір, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 почала проявляти ситуативну тривожність та вступили у дію механізми психологічного захисту - агресія, відчуження. У дівчинки відбулася різка зміна настрою та поведінки. Вона почала розсипати пісок зі столу, бити ногою м`яч і лише повторювала: «Мама - бе». На питання спеціалістів Центру «що це означає?», ОСОБА_4 продовжуючи бити м`яч, відповіла, що мама її не годує, коли вона просить, не дає їй молока, не бавиться з нею разом, а свій вільний час вдома у матері вона проводить за планшетом.

Щодо ставлення ОСОБА_4 до дідуся та бабусі зі сторони батька, то вона розповіла, що вони всі разом займаються творчістю (розмальовки, ліплення з пластиліну, створюють картини зі стразами тощо), бавляться на дитячих майданчиках, з бабусею дівчинка готує різні смаколики, батько та бабуся читають їй на ніч казки.

Згідно результатів психологічного діагностування ОСОБА_2 встановлено наступне: батько не має ніяких перешкод психологічного характеру для сумісного проживання з дитиною. Рекомендовано: зосередження на майбутньому дитини (формування цілей та мотивація до навчання); допомога дорослих в оптимізації когнітивних процесів дитини, розвитку емоційно-вольової сфери; додаткові заняття з логопедом-дефектологом, корекційним педагогом та дитячим психологом; задля об`єктивної оцінки ситуації, матері дитини ОСОБА_1 пройти психологічне діагностування та визначення батьківського потенціалу (т.1 а.с.13-14).

29 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_2 знову звернувся до управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради зі скаргою, у якій вказав, що рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Дніпрі ради від 17 січня 2020 року визначено проживання дитини по черзі із матір`ю і батьком по два тижні на місяць. Рішення було дійсне до 17 липня 2020 року. Після закінчення строку його дії відповідач звернувся до Соборної районної у м.Дніпрі ради із заявою щодо визначення місця проживання дитини з ним, після чого ОСОБА_1 звернулася до суду, а ОСОБА_2 із зустрічним позовом. 27 жовтня 2020 року директор приватної школи №5 повідомила телефоном, що ОСОБА_1 забрала дитину зі шкоди, викликана поліція до школи. Вже 30 жовтня 2020 року позивач звернулася зі скаргою до Соборної районної у м.Дніпрі ради про те, що 30 жовтня 2020 року, коли вона прибула для проходження тестування у Інклюзивоно-ресурсного центр, батько разом із бабусею і дідусем забрали у неї Єлизавету (т.1 а.с.169).

ОСОБА_2 16 листопада 2020 року надав пояснення до управління служби у справах дітей Соборної районної у м.Дніпрі ради про те, що він з`ясував, що ОСОБА_1 з дитиною буде проходити тестування в Інклюзивоно-ресурсному центрі, тому прибув туди із батьками. Єлизавета побігла до його батьків і попросила їх забрати її, після чого вона сіла до них в машину і вони поїхали. Через деякий час автомобіль батьків був зупинений працівниками поліції, які пояснили, що ОСОБА_1 заявила про викрадення дитини. Після того як працівники опитали дитину, яка повідомила, що хоче залишитися, вони відпустили їх (т.1 а.с.164-165).

Відповідачем були надані суду квитанції про сплату коштів за навчання по 15 000 грн. на місяць на картковий рахунок директора приватної школи №5 (т.1 а.с.112).

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Шевченківської у м.Дніпрі ради від 17 січня 2020 року визначене місце проживання дитини ОСОБА_4 з батьком перший та другий тиждень місяця, з матір`ю - третій і четвертий тиждень місяця за місцем їх проживання (т.1 а.с.40).

Позивачка проживає у орендованій квартирі, розташованої у АДРЕСА_2 , загальною площею 48 кв.м (т.1 а.с.41,42, т.2 а.с.57-60).

ОСОБА_1 на обліку у нарколога і психіатра не перебуває (т.,1,а.с. 44).

Згідно наданих ОСОБА_1 довідок від 15 жовтня 2019 року і від 01 листопада 2019 року, вона працювала у ТОВ «БК Кепітал Сіті» і отримувала заробітну плату в розмірі 7 500 грн. у серпні, вересні і жовтні 2019 року (т.1 а.с.96,97).

Представник відповідача вказував, що вказане підприємство є фігурантом багатьох кримінальних проваджень, не сплачує податки, востаннє надавало звітність 15 березня 2016 року (т.1 а.с.101).

При цьому, відповідач вказував, що у той період, коли позивачка працювала (згідно довідки - у серпні 2019 року) насправді вона перебувала з ним на відпочинку у Туреччині.

Відповідно до наказу від 28 грудня 2019 року №29к ПП «Експрес-Строй» ОСОБА_1 прийнята на роботу з 02 січня 2020 року менеджером по збуту. Згідно довідки ПП «Експрес-Строй» від 02 січня 2020 року ОСОБА_1 працює з виконанням роботи вдома з неповним робочим днем на посаді менеджера (т.1 а.с.37).

Згідно довідок ПП «Експрес-Буд» про доходи, ОСОБА_1 отримує заробітну плату з лютого 2020 року по серпень 2020 року в розмірі 5 040 грн. на місяць, з вересня 2020 року по грудень 2020 року - 5 317 грн. на місяць (т.1 а.с.30 т.2 а.с.77).

Також ПП «Експрес-Строй» надана ОСОБА_1 позитивна характеристика (т.1 а.с.38).

ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, зареєстрована з 03 листопада 2020 року з видами діяльності: денний догляд за дітьми, інші види роздрібної торгівля, інші вили освіти, індивідуальна мистецька діяльність, інша діяльність у сфері спорту, надання індивідуальних послуг (т.1 а.с.158).

Також з матеріалів справи встановлено, що 11 серпня 2020 року позивач надала пояснення до органів поліції про те, що колишній чоловік ОСОБА_2 не надає їх спільну дитину, дитина проживає з бабусею і дідусем, дитину їй надали (т.1 а.с.31 -33).

13 серпня 2020 року сторони зверталися до управління-служби у справах дітей Соборної районної у м.Дніпрі ради. Батько надав заяву щодо визначення графіку знаходження дитини у матері і у батька по черзі, ОСОБА_1 зазначила, що 27 липня 2020 року ОСОБА_2 забрав спільну дитину та не надає її для побачень, на телефонні дзвінки не відповідає (т.1 а.с.34,35).

20 листопада 2020 року позивач зверталася до Шевченківського ВП ГУНП у Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення стосовно того, що ОСОБА_2 20 листопада 2019 року забрав дитину від відділення Нової пошти №86 по вул.Гагаріна без її відома (т.1 а.с.155-156).

Також позивачка надала талон-повідомлення про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30 жовтня 2020 року, з якого видно, що у дворі школи колишній чоловік ОСОБА_2 приїхав із взяв спільну дитину Єлизавету на руки, потім бабуся підбігла, вхопила її і сіла в автомобіль і поїхала додому. Було рішення, що дитина живе у батьків по два тижні до 27 липня 2020року. Зараз дівчина жила із матір`ю, чоловік і його батьки бажають забрати дитину собі (т.1 а.с.145).

Позивач пояснила в судовому засіданні, що 30 жовтня 2020 року вона з донькою ОСОБА_4 приїхали до КУ «Інклюзивно-ресурсний центр «IN-kids» для проходження тестування. Туди ж приїхав і відповідач з батьками.

Відповідач вказував, що це він не міг побачитися із дитиною, позивачка «торгувалася» по школі, не відповідала на смс-повідомлення. Надіслала повідомлення, що вони з донькою їдуть в «Інклюзивно-ресурсний центр. Відповідач також зателефонував туди і дізнався, що тестування призначене на 13 год., а позивачка сказала, що б він приїхав о 15 год. Він під`їхав, покликав Єлизавету, вона підбігла до нього. Він сказав, що не бажає, щоб дитина проходила тестування, на що позивачка перепнула дорогу, не пускала. Єлизавета тим часом побачила бабусю і побігла до неї та вони поїхали. Дорогою їх зупиняла поліція, питала - чи не хоче дитина до матері, ОСОБА_4 не хотіла.

Позивачка надала листа психолога ОСОБА_12 від 28 жовтня 2020 року про те, що вона спостерігала за Єлизаветою з 2014 року, проводила зайняття з розвитку когнітивних функцій мозку, дрібної та крупної моторики. До цього часту проводила зустрічі з мамою і ОСОБА_13 для спостереження і коригування психоемоційного стану дитини. За проханням матері проводила зустрічі, на яких ОСОБА_4 прекрасно контактувала з матір`ю, із задоволенням відгукувалася не її потреби, виявляла теплоту по відношенню до неї, емпатію, довіру такі відношення дитина демонструє протягом всього періоду спілкування. При питання про бабусю, дідуся і тата дитина проявляє де-яке занепокоєння і розповідала про те, що їм не подобається, колі ОСОБА_4 телефонує і спілкується з мамою. Для підтримання психоемоційного стану дитини, рекомендувала проживання дитиною із мамою, оскільки дитина до неї дуже прив`язана (т.1 а.с.141).

Також позивачка надала листа «По мету требования» без дати, підписаного лікарем - завідувачем відділення реанімації новонароджених ОСОБА_14 про те, що мати виконували усі рекомендації, призначення, обстеження і реабілітаційні заходи. Усі бесіди, консультації спостереження за дитиною велися виключно із матір`ю, присутність та відношення ОСОБА_2 було байдужим. Завдяки діям матері, вірним рішенням, інтенсивним і регулярним зайняттям, за допомогою спеціалістів і самостійного зайняття із дитиною стан ОСОБА_4 є рідким прикладом чудового розвитку дитини і відновлення з таким епікризом. Відповідально стверджує, що у ОСОБА_4 ніколи не було травм голови, сходяче паралітична косоокість була неврологічною, внаслідок глибокої недоношеності (т.1 а.с.147).

В судовому засідання позивач пояснила, що цей лист був складений лікарем у 2021 році, коли в судовому засіданні її почали звинувачувати, що дитина отримала травму голови внаслідок її недбалості.

Позивачка надала суду докази переписки у месенжерах з відповідачем і його матір`ю ОСОБА_15 (т.1 а.с.26-30, 148).

До матеріалів справи позивачкою долучена фотографія дитини зі спини з відбитком долоні. Як пояснила позивачка, це батько вдарив Єлизавету коли вони були на відпочинку в Туреччині, на що останній пояснив, що донька на нього плигнула зненацька, і тому він лиснув її по спині (т.1 а.с.15). Позивачка також надала фото дитини, на яких, як вона пояснила, видно, що у дитини «свищ», (т.1 а.с.122, 128), який вона лікувала, про що надала акт від 07 вересня 2020 року №5972 про надання стоматологічних послуг на суму 4 341 грн. (т.1 а.с.124). Як пояснила позивач, свищ з`явився у період, коли дитина перебувала у відповідача, що вказує на неналежне виконання останнім батьківських обов`язків.

У судовому засіданні 12 серпня 2021 року з`ясовувалася думка дитини ОСОБА_4 , у присутності практичного психолога ОСОБА_10 і соціального педагога ОСОБА_16 КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги».

Під час з`ясування думки дитини судом першої інстанції встановлено наступне.

Зайшовши до залу суду, дитина ОСОБА_5 погодилася малювати і одразу запитала «А папа здесь?». На питання суду «Чи скучаєш за татом?» відповіла «Да». На питання суду «З ким живеш?» - відповіла « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Потім спитала «А сколько будет занятие? Я к папе хочу». На питання суду «Як звати маму?» відповіла «мама ОСОБА_17 ». Сказала, що ходить до школи, друзів там не має. На питання суду «Чи скучаєш за мамою?» відповіла «Не скучаю». На питання суду «З ким живеш» відповідача - «живу с бабушкой ОСОБА_18 и дедушкой ОСОБА_19». На питання суду «Чи є інші бабуся і дідусь?» - відповіла «нет». На питання суду «Чи давно ти живеш з татом?» - відповіла « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». На питання суду «Чи з мамою жила?» відповіла «с мамой жила когда-то, больше нравиться с папой». На питання суду «З мамою не подобається?» відповіла «Нет, потому что она меня водой обливает и закрывает в туалете». На питання суду «Може це ви у хованки грали чи бризкалися?» - відповіла «нет». Сказала «есть бассейн, со мной в бассейне купается бабушка и дедушка». Потім знову спитала «А когда пойду к папе?». На питання суду «Чи любиш ходити до школи?», відповіла «Не люблю», а на питання «Чи може в іншу школу, в яку ти ходила раніше, вона може більше подобалася?», відповіла «нет». Під час малювання почала розповідати, що в бабусі, в дідуся і у тата чорне волосся. На питання суду «Яке волосся у матері?» відповіла «Не помню». Після того, як суд запропонував згадати, відповіла «Не помню». Знову запитала «Скоро к папе?» На пропозицію про те, що ніби-то телефонувала мати і питала - чи поїдеш з нею погуляти в парк?» відповіла «нет». На питання суду «А може давай разом підемо з мамою гуляти?» - сказала «нет». На питання суду «А якщо мама скаже, що скучила за тобою, запропонує піти погуляти?» відповіла «нет». Знову сказала «Я хочу к папе». На питання суду, «Чи говорять бабуся і дідусь щось погане про маму?» - відповіла «нет». На питання суду «А про тата?» також сказала «нет». На питання суду «Як ти вважаєш, дідусь і бабуся люблять маму?» відповіла «нет».

Судом також були заслухані покази свідків.

В судовому засіданні було оглянуте відео з нагрудних камер поліцейських, які прибули 04 червня 2021 року до квартири, у якій проживає відповідач ОСОБА_2 і його батьки у АДРЕСА_1 .

Судом також були переглянуті відеозаписи, які були надані позивачем, на яких зафіксовані моменти, коли дитина знаходилася у позивача, зокрема, дні народження, сумісні прогулянки, гра з друзями, зайняття ЛФК, період, коли вони жили у куми, гралися разом у квартирі позивачки, ОСОБА_4 була в іншій школі.

Представник органу опіки Адміністрації Соборного району Якимчук В.І. зазначила, що вони двічі виходили на обстеження квартири за місцем мешкання відповідача. Вперше - у зв`язку із поданням матір`ю скарги. Щойно вони зайшли до квартири, ОСОБА_4 одразу пішла на контакт, показувала свою кімнату, свій транспорт, розвиваючи іграшки, гардероб. ОСОБА_4 була відкритою, добре відзивалася про бабусю. Вдруге вони виходили на обстеження квартири відповідача у зв`язку зі скаргою батька. ОСОБА_4 також зустріла їх добре, розповідала про свято Нового Року, йшла на контакт, показувала іграшки. Квартира велика, ОСОБА_4 катається по ній на всіх видах свого транспорту, у неї є свої обов`язки, вона піклується про своїх ляльок і тварин. Вона дуже відкрита, відноситься з теплотою до бабусі і тата. Бабуся навіть зробила їй зауваження, щоб вона не заважала складати акт, коли ОСОБА_4 хотіла розповісти масу своїх історій. На другому засіданні в органі опіки у березні 2021 року коли ОСОБА_4 була у хрещеної, вона плакала і просила щоб її забрав тато.

На виконання ухвали суду від 21 жовтня 2020 року, 26 січня 2021 року до суду надійшов висновок Шевченківської районної у м.Дніпрі ради від 15 грудня 2020 року за №13/15-16 про визначення місця проживання дитини (т.1 а.с.218- 220), з якого видно, що питання про надання висновку розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної у м.Дніпрі ради 02 грудня 2020 року. На засіданні комісії встановлено, що мати дитини, ОСОБА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , в орендованій квартирі, де для дівчинки облаштована окрема кімната, в якій є місце для сну, відпочинку, підготовки уроків, в наявності шафа для одягу та іграшок дитини. ОСОБА_1 офіційно працевлаштована та має постійний дохід, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Батько проживає в АДРЕСА_1 , де створені умови для проживання дитини. ОСОБА_2 офіційно працевлаштований та має постійний дохід, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

ОСОБА_5 навчається в ТОВ «Приватна середня загальноосвітня школа №5» Шевченківського району м.Дніпра. За інформацією адміністрації навчального закладу мати дівчинки ретельно опікувалася донькою, проходячи з нею досить складний для ОСОБА_4 адаптаційний період, готуючи її до першого класу; постійно супроводжувала доньку, активно відгукувалась на пропозиції педагогів, колективу стосовно виховання, навчання, організації життя дитини. Батько ОСОБА_4 , за інформацією навчального закладу, відповідально ставиться до режимних моментів у школі, бере участь у заходах, виконує усі запити педагогічного колективу, забезпечує фінансове перебування Лізи у школі.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини була заслухана думка кожного з батьків.

Згідно із цим висновком, Шевченківська районна у м.Дніпрі рада, як орган опіки та піклування, не дійшла згоди з ким із батьків визначити місце проживання ОСОБА_4 , тому вирішення даного питання винесла на розсуд суду (т.1 а.с.218- 220).

31 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради з проханням надати висновок про визначення місця проживання дитини.

02 червня 2021 року дане питання розглядалося на черговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини у присутності матері ОСОБА_1 . У зв`язку з відсутністю батька дитини, членами комісії з питань захисту прав дитини було вирішено викликати для з`ясування обставин справи обох батьків.

На черговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 07 липня 2021 року, були присутні мати дитини, її представник, представник батька дитини. Членами комісії було розглянуто документи та заслухано думку обох сторін з даного питання.

11 серпня 2021 року до суду надійшов висновок Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 04 серпня 2021 року за №4/3-83 про визначення місця проживання дитини, у якому зазначено, що на виконання ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2020 року Шевченківською районною у м.Дніпрі радою, як органом опіки та піклування, 15 грудня 2020 року надано висновок №13/15-16 «Про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ». За висновками якого Шевченківська районна у м.Дніпрі рада, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 (т.2 а.с.119-120).

В той же час, 13 квітня 2021 року до суду надійшов висновок Адміністрації Соборного району від 07 квітня 2021 року за №5/6-35 про визначення місця проживання дитини, згідно з яким 09 лютого 2021 року до адміністрації Соборного району надійшов лист від представника Шевченківської районної у м.Дніпрі ради, як органу опіки та піклування, з копією висновку №13/15-16 від 15 грудня 2020 року, в якому зазначено, що Шевченківська районна у місті Дніпрі рада, як орган опіки та піклування, не дійшла згоди, з ким із батьків визначити місце проживання ОСОБА_4 , тому вирішення даного питання виносить на розсуд суду (т.2 а.с.3-7).

Під час розгляду справи адміністрацією Соборного району Дніпровської міської ради з`ясовано ряд обставин, які були встановлені судом.

Згідно вказаного висновку Адміністрації Соборного району від 07 квітня 2021 року за №5/6-35, адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, враховуючи погляди дитини, суд виходив з того, що під час розгляду справи встановлено, що дитина однозначно бажає залишитися жити із батьком, дідусем і бабусею разом у їх квартирі, де у неї створені комфортні умови, є іграшки, свій гардероб, домашні тварини, що вона виразила особисто в судовому засіданні і що підтверджено іншими матеріалами справи. Кажучи про індивідуальність дитини, під чим розуміється стан її здоров`я і рівень розвитку, суд однозначно приходить до висновку, що матеріальне становище батька надасть можливість дитині лікуватися і проходити курси реабілітації, їздити на відпочинок за кордон, навчатися у відповідності до потреб її здоров`я, що батьком було продемонстровано упродовж всього життя доньки. ОСОБА_1 не заперечувалася те, що виключно відповідач і його батьки надавали суттєве матеріальне забезпечення дитині у цих питаннях. Аналізуючи аспект збереження сімейного оточення і підтримання відносин, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи ОСОБА_4 вважає своїм постійним місцем проживання місце проживання батька, оскільки дитина завжди бажає туди повернутися, бачити батька і бабусю. Говорячи про піклування, захист і безпеку дитини, суд зазначав, що однією з базових соціальних потреб дитини є потреба в безпеці. Задоволення цієї потреби передбачає стабільність, тобто сталий порядок у житті, в оточенні і насамперед у сім`ї. Так склалося життя дитини, що на даний час для ОСОБА_4 безпека є у тому, що батько із нею поруч, навіть коли вона проводить час із матір`ю. Також безпека для дитини, яка є вразливе положення в силу стану здоров`я, особливих потреб у освіту, полягає у тому, що саме батько, який має стабільний дохід, на даному етапі життя дитини може і хоче забезпечити доньку матеріально, оплативши лікування, курси реабілітації, оплативши за навчання, що також він демонстрував упродовж всього життя доньки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18,27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, §78).

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У §54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У зв`язку із зазначеним, при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.

Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування,якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час вирішення даної справи судом першої інстанції було зобов`язано Управління-Службу у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради та Управління-Службу у справах дітей Соборної районної у м.Дніпрі ради надати відповідні письмові висновки (т.2 а.с.136)

15 грудня 2020 року Шевченківською районною у м.Дніпрі радою, як органом опіки та піклування, надано висновок №13/15-16 від 15 грудня 2020 року, за яким орган опіки та піклування не дійшов згоди з ким з батьків визначити місце проживання дитини та віднесено вирішення даного питання на розсуд суду (т.2 а.с.218-220).

В подальшому було надано висновок Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради №5/6-35 від 07 квітня 2021 року (т.2 а.с.3-7), за яким місце проживання малолітньої ОСОБА_4 визначено з батьком. Також надано висновок Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 04 серпня 2021 року №4/3-83, за яким місце проживання малолітньої ОСОБА_4 визначено з матір`ю (т.2, а.с.119-120).

Колегія суддів приймає до уваги висновок Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради №5/6-35 від 07 квітня 2021 року, за яким місце проживання малолітньої ОСОБА_4 визначено з батьком, оскільки він є найбільш повним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене саме з врахуванням як найкращих інтересів дитини.

Так саме відповідач ОСОБА_2 має бажання та можливість у повній мірі організувати гармонійне, комфортне, стабільне життя для виховання та розвитку своєї доньки, про що було зазначено останнім і в судовому засіданні 17 травня 2022 року, під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів наголошує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У постанові від 08 грудня 2021 року у справі №311/563/20 (провадження №61-14656св21) Верховний Суд зазначив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що нею передбачені випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належать: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі №350/1696/19 (провадження №61-19589св20)).

Судом першої інстанції було заслухано думку дитини та враховано її при винесенні оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що думка дитини покладена в основу рішення помилково, відхиляються, оскільки думка була заслухана та оцінена в сукупності разом з іншими доказами у справі та вона врахована судом, а не покладена в основу рішення.

З урахуванням зазначеного, виходячи з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, зокрема, прихильність до батька, ураховуючи висновок органу опіки та піклування, який є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність подальшого проживання ОСОБА_4 разом зі своїм батьком.

Про наявність того, що дитина прижилась у своєму новому середовищі, можуть свідчити наступні факти: що відвідує дошкільний навчальний заклад - садок, відвідує різноманітні гуртки, за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки, зміна мови спілкування та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо.

Зазначені факти необхідно оцінювати в сукупності з дотриманням інтересів дитини як на цей час, так і в майбутньому, балансу інтересів та прав батьків, думки дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня зрілості, тощо.

Колегія суддів звертає увагу на те, що донька ще до винесення рішення судом першої інстанції стала проживати з батьком, тривалий час (більше року) фактично не проживала разом з матір`ю, та наразі повернення дитини до матері, з якою вона не проживала, буде суперечити інтересам дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 має налагоджений контакт саме з батьком, який створив для неї комфорті та гармонійні умови, колегія суддів позбавлена можливості задовольнити апеляційну скаргу, а її доводи відхиляє.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України»,(CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції встановив обставини справи, повно та всебічно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Аргументи та доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Апеляційний суд зауважує, що бере до уваги інтереси дитини, а не інтереси матері чи батька.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст.263,264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.