Справа № 445/614/20 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/3751/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

з участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх представника адвоката Савки Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Ромді Україна» на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Ромді Україна», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до Приватного підприємства «Ромді Україна», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином

Просили стягнути з ПП «Ромді Україна» моральну шкоду у розмірі по 100 000,00 грн. кожній.

Оскаржуваним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного Підприємства «РОМДІ Україна» (, місцезнаходження: 43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3 офіс 201) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в сумі 77 662 (сімдесят сім тисяч шістсот шістдесят дві) гривень, 00 копійок.

Стягнуто з Приватного Підприємства «РОМДІ Україна» (, місцезнаходження: 43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3 офіс 201) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в сумі 77 662 (сімдесят сім тисяч шістсот шістдесят дві) гривень, 00 копійок.

Рішення суду оскаржило ПП «Ромді Україна».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що цивільна відповідальність за відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, покладається в першу чергу на страховика.

Вважає, що суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивачів є третя особа - страховик відповідача - АТ «СГ «ТАС».

Зазначає, що позивачі від ОСОБА_4 уже отримали в якості відшкодування саме моральної шкоди кошти в сумі 51 000 грн., що судом при вирішенні позову не було враховано.

Посилається на те, що суд першої інстанції вирішуючи питання щодо часткового задоволення позову потерпілих не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, що висвітлені у постанові від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006/15-ц.

Стверджує, що на момент вчинення ДТП відповідальною за відшкодування шкоди, заподіяної майну, життю та здоров`ю іншої особи була третя особа АТ «СГ «ТАС» в межах страхового відшкодування.

Зазначає, що мінімальна сума коштів, яку АТ «СГ «ТАС» вправі відшкодувати кожному із позивачів становить 89 352 грн.

Звертає увагу на те, що позивачі, не отримавши відмову у виплаті страхового відшкодування, відразу пред`явили вимогу до ПП «Ромді Україна» про виплату.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання представник ПП «Ромді Україна» не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх представника адвоката Савки Т.В. на запереченя апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вироком Львівського апеляційного суду від 16 березня 2020 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3(три) роки.

Даним вироком встановлено, що 14 жовтня 2018 року, приблизно о 21 годині, ОСОБА_4 , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «RENAULT MAGNUM 480», реєстраційний номер НОМЕР_3 та напівпричепа «SAMRO ST 39MHPA» реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухаючись ним автодорогою Львів-Тернопіль у напрямку руху транспорту до м. Тернопіль, при проїзді її ділянки у с. Куровичі Золочівського району Львівської області, порушив Р.1 п.п.1.5., 1.10 стосовно термінів: «безпечна дистанція», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху»; Р.2 п. 2.3. б), 2.9. а); Р.12 п.12.3 та Р.13 п.13.1 Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що він керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (згідно алкотесту 6820 DRAGER №ARJL 0257 У ОСОБА_4 виявлено алкогольне сп`яніння в кількості - 0,99 проміле) під час руху виявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля марки «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався у попутному його напрямку по цій же смузі руху, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, створив аварійну обстановку, яка призвела до попутного зіткнення сідлового тягача «RENAULT MAGNUM 480», реєстраційний номер НОМЕР_3 , із задньою частиною автомобіля «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_5 . Внаслідок цього зіткнення, автомобіль «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_5 виїхав із проїзної частини дороги у правий кювет та перекинувся.

В результаті порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 , водій автомобіля «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_5 ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000561 потерпілими від кримінального правопорушення є: ОСОБА_1 (дружина померлого) та ОСОБА_3 (донька померлого).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Як вбачається із матеріалів справи, між АТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_4 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АМ/7158542 терміном дії з 01 червня 2018 року по 31 травня 2019 рік).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. (вказана позиція узгоджується з Постановою Верховного суду від 01.07.2020 справа № 554/858/19).

Загальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, визначений пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р. страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до 27.3 ст. 27 вказаного Закону Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3723 грн.

Статтею 20 Закону України «Про страхування» передбачено обов`язок страховика здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок необхідно провести згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто максимальний розмір такого страхового відшкодування стосовно одного померлого становить 44 676 грн. (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі).

Враховуючи, що до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди в зв`язку з смертю потерпілого, відносяться дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_6 , суд першої інстанції правильно визначив, що компенсація моральної шкоди кожній особі, яка може бути стягнута в порядку страхового відшкодування з ПАТ «СГ «ТАС» становить по 22 338, 00 грн.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходив із наступного.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачам завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з смертю ОСОБА_5 , що перебуває у причинному зв`язку із вчиненим ОСОБА_4 злочином.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував в сукупності негативні наслідки, які настали для позивачів, характер та обсяг страждань, яких вони зазнали, ступінь вини завдавача шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.

Враховуючи наведене в сукупності, погоджується, що посилання позивачів на розмір моральної шкоди, яку вони оцінили у 100 000,00 грн. кожна є обґрунтованими.

Разом з тим, зважаючи на те, що частина із заподіяної шкоди, а саме: по 22 338, 00 грн. підлягає відшкодуванню з боку ПАТ «СГ «ТАС», суд дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди.

Розмір моральної шкоди, яку необхідно стягнути з ПП «Ромді Україна» суд правильно обчислив як різницю між розміром заподіяної позивачам моральної шкоди, внаслідок вчинення злочину та розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «СГ «ТАС».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ромді Україна» залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 травня 2022 року

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.