Справа № 305/814/20
Провадження по справі № 2/305/58/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2022. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Вербещука В.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТОВ "Фінансова компанія Інвест-Кредо", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Рахівської міської ради, Орган опіки та піклування Рахівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ВАТ "Альфа-Банк" про визнання договору про відступлення права вимоги удаваним правочином та передання прав та обов`язків покупця на позивача,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ТОВ "Фінансова компанія Інвест-Кредо" про визнання договору про відступлення права вимоги удаваним правочином та передання прав та обов`язків покупця на позивача.

Позовні вимоги мотивує тим, що 13 березня 2020 року нею отримано повідомлення про виселення з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , де вона проживає разом з сім`єю та неповнолітніми дітьми. Ініціатором повідомлення зазначено фізичну особу ОСОБА_3 , який ніби то є власником належного її родині житлового будинку, реєстраційний номер об`єкту у ДРРПНМ 11757192, загальною площею 55,67 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 (надалі Іпотечне майно). Підставою для набуття права власності вказано договір від 16 вересня 2019 року між ТОВ "Фінансова компанія Інвест Кредо" та ОСОБА_3 про передачу прав за іпотечним договором №1514 від 13 вересня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського МНО Сабов О.І. за реєстровим №932 (надалі Договір Факторингу 2). В цей же день, 16 вересня 2019 року, приватним нотаріусом Ужгородського МНО Сабов О.І. посвідчено між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Фінансова компанія Інвест Кредо" за реєстровим №931 інший договір (надалі Договір Факторингу 1). Вважає, що відступленням права вимоги за Договором Факторингу 2 були порушені її права як співвласника Іпотечного майна, а конкретно переважне право купівлі, передбачене положеннями ст.38 ЗУ "Про іпотеку", а сам договір за своїм змістом містить ознаки удаваного правочину, який приховує інший правочин, тобто договір купівлі-продажу Іпотечного майна здійснений з метою обійти норму закону, зокрема ст.38 ЗУ "Про іпотеку" щодо переважного права купівлі Іпотечного майна титульним власником предмету іпотеки. Вказані факти обгрунтовано наступними обставинами. Після укладення Договору факторингу 2, ОСОБА_3 вчиняє дії по реєстрації права власності на Іпотечне майно, за собою, що визначає дійсні наміри сторонньої особи на придбання майнових прав за відплатним договором купівлі-продажу. ОСОБА_3 вжив заходів по вселенню в іпотечне майно, про що свідчить скероване на її адресу повідомлення про виселення від 13.03.2020. Напередодні укладення договору про відступлення права вимоги на користь ТОВ "Інвест Кредо" попередній іпотекодержатель ПАТ "Альфа-Банк" намагався здійснити продаж Іпотечного майна на прилюдних торгах, що свідчить про справжні наміри учасників Договору Факторингу 1 та Договору Факторингу 2, станом на день їх укладення 16.09.2019 вчинити саме дії купівлі-продажу Іпотечного майна за відплатними договорами, а не за договором про відступлення права вимоги за іпотечним кредитом. Вважає, що відповідачам було достовірно відомо про наявність її прав володіння іпотечним майном та про неможливість передати права на іпотечне майно на ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу нерухомого майна без надання права купівлі зазначеного майна їй та її чоловікові, що кваліфікує дії відповідачів як недобросовісні. Правочини за Договором Факторингу 1 та Договором Факторингу 2 в один і той же день 16.09.2019 одним і тим же приватним нотаріусом Ужгородського МНО, ОСОБА_4 ОСОБА_3 згідно ст. 512 ЦК України не володіє спеціальною правосуб`єктністю на придбання і укладення договорів факторингу, не веде спеціалізовану діяльність в галузі фінансів, що характерризує його дії з придбання права вимоги за іпотечним договором саме, як придбання прав власності на іпотечне майно. Зазначене іпотечне майно (житловий будинок) є єдиним придатним для проживання житлом для неї і її неповнолітніх дітей. В умовах епідеміологічної ситуації, що склалася, її сім`я на момент подачі позову має невелике нестабільне джерело доходу і не може дозволити собі орендувати житло, тому в разі виселення з будинку в рамках отриманого від ОСОБА_3 повідомлення вони змушені будуть жити на вулиці. Просила застосувати до удаваного правочину за Договором Факторингу 2 правові наслідки договору купівлі продажу на тих самих умовах і перевести на неї права та обов`язки покупця, оскільки вона на праві спільної сумісної власності з моменту реєстрації права власності на Іпотечне майно (житловий будинок, номер об`єкта в ДРРПНМ: 11757192, загальною площею 55,67 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 ) за її чоловіком ОСОБА_5 , являється співвласником житлового будинку та земельної ділянки. Вважає, що дії АТ "Альфа-Банк" у спробі продати іпотечне майно на публічних торгах, а потім шляхом укладення угоди з ТОВ ФК "Інвест Кредо" передачі іпотечного майна у власність ОСОБА_3 під виглядом відступлення права вимоги за іпотечним договором слідує, що АТ "Альфа-Банк" заснував свою позицію на п.5.2.1 іпотечного договору і вибрав шлях реалізації іпотечного майна через його продаж, в порядку ст.38 ЗУ "Про іпотеку". Діючи недобросовісно, з огляду на інтерес ОСОБА_3 до придбання її майна за заниженою вартістю, відповідачі порушили норму закону, знехтувавши її переважним правом на покупку предмету іпотеки, передбачену ст.38 ЗУ "Про іпотеку". Вважає, що іпотекодержатель занизив продажну ціну іпотечного майна встановивши її в розмірі 430081,58 гривень. Беручи до уваги, що юридичним наслідком за договором цесії стала реєстрація права власності на іпотечне майно за новим кредитором, ОСОБА_3 , а також те, що він вжив заходів, щодо вселення в іпотечне майно, цілком очевидно, що Договір Факторингу 2 укладений між ТОВ ФК "Інвест Кредо" та ОСОБА_3 є удаваним правочином, укладеним з метою приховування договору купівлі-продажу іпотечного майна. Фактично цей правочин за своєю юридичною природою є договором купівлі-продажу предмета іпотеки, а саме майно, що перебуває у спільній сумісній власності. Таким чином, вважає за необхідне застосувати до удаваного правочину за договором Факторингу 2 правила договору купівлі-продажу іпотечного майна на тих же фінансових умовах і перевести по ньому права і обов`язки покупця на неї. Вона має намір придбати іпотечне майно за ту ж вартість , за яку його придбав ОСОБА_3 , що підтверджує внесенням 430081,58 гривень на депозитний рахунок суду. Також вважає, що при укладенні договору цесії первісним кредитором і попереднім кредитором ТОВ ФК "Інвест Кредо" грубо порушено права неповнолітніх дітей, 2003 та 2005 років народження, які проживають разом з батьками. Дозволу органу опіки та піклування Рахівської РДА на відчуження житлового будинку жодним з них не одержано. На підставі наведеного, просила постановити рішення, яким визнати договір від 16 вересня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського МНО, Сабов О.І., зареєстрований за 932 про відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит №1514 від 12.09.2007 від ТОВ ФК "Інвест Кредо" на користь ОСОБА_3 удаваним правочином, який приховує договір купівлі-продажу іпотечного майна - житлового будинку реєстраційний номер об`єкта у ДРРПНМ: 11757192, загальною площею 55,67 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 та застосувати до нього правила договору купівлі-продажу. Перевести права та обов`язки покупця на співвласника іпотечного майна - ОСОБА_1 . Припинити право власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухоиого майна - житловий будинок реєстраційний номер об`єкта у ДРРПНМ: 11757192, загальною площею 55,67 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 та виплатити йому вартість іпотечного майна, зазначену у Договорі Факторингу 2. Вирішити питання судових витрат.

Разом з позовною заявою позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 18.06.2020, заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, задоволено. До вирішення справи по суті та набуття рішенням суду законної сили, забезпечено цивільний позов шляхом: заборони громадянину ОСОБА_3 , чи іншим особам, які діють від його імені, відчужувати житловий будинок з надвірними спорудами, який розміщений у АДРЕСА_1 ; заборони громадянину ОСОБА_3 , чи іншим особам, які діють від його імені зрізати, змінювати чи пошкоджувати запірні механізми на дверних замках та вселяти в спірний будинок будь-яких осіб. Застосовано зустрічне забезпечення позову, шляхом внесення ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду: код отримувача (ЄДРПОУ) 26213408, банк отримувача ДКСУ, м.Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0018501, у розмірі 430000 (чотириста тридцять тисяч) гривень. Встановлено позивачці ОСОБА_1 , строк внесення коштів до 26 червня 2020 року, включно.

Позивачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення №13207728 від 25 червня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок суду UA0018501, кошти у розмірі 430081,58 (чотириста тридцять тисяч вісімдесят одну) гривню 58 копійок.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_6 від 25.06.2020 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 23.07.2020. Надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у розгляді справи Службу у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

Ухвалою суду від 25.06.2020, залучено до участі в розгляді справи, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВАТ "Альфа-Банк", місцезнаходження: 88000, м. Ужгород, вул. Швабська, буд.124, .

Ухвалою суду від 30.09.2020, залучено до участі в розгляді справи, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Рахівської РДА.

Ухвалою суду від 10.11.2020 підготовче провадження по справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 14 грудня 2020 року.

Ухвалою суду від 10.05.2022 відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про повернення на стадію розгляду справи по суті та у задоволенні клопотання про призначення фоноскопічноїекспертизи. Клопотання про долучення доказів та огляд інтернет ресурсу - залишено без розгляду.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Просили позов задовольнити у повному обсязі та вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник, адвокат Підлуський В.Д. в судове засідання, повторно, не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що стверджується роздруківкою з трекінгу відправлень Укрпошти та довідкою про доставку SMS-повідомлення. Представник відповідача, адвокат Підлуський В.Д. 10.05.2022 надіслав до суду електронною поштою клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи, у зв`язку з його зайністю у розгляді справи №344/17441/21, яка розглядається Івано-Франківським міськрайонним судом.

Оскільки, неявка в судове засідання відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката Підлуського В.Д. є повторною, адвокатом Підлуським В.Д., не надано доказів поважності причин не з`явлення в судове засідання, суд вважає, що відповідач та його представник зловживають процесуальними правами, затягують розгляд справи, що порушує право позивача на розгляд справи у визначений законодавством України процесуальний строк.

Представник відповідача ТОВ "Фінансова компанія Інвест-Кредо" у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомили, відзив на позов не подавали.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ВАТ "Альфа-Банк" у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причину неявки суду не повідомили. Заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Представники третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Рахівської міської ради та Служби у справах дітей Рахівської міської ради у судове засідання не з`явилися. Були належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання. Про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено наступні обставини справи.

12 вересня 2007 року між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", первісним кредитором та ОСОБА_5 було укладено Договір про іпотечний кредит №1514, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 35000 доларів США під 11% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 11 вересня 2027 року.

13 вересня 2007 року, з метою забезпечення виконання вимог за Договором про іпотечний кредит №1514, між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", як іпотекодержателем та ОСОБА_5 , як іпотекодавцем було укладено Іпотечний договір №1514, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу, Юраш Н.І, зареєстрований в реєстрі за №2213.

Відповідно до змісту пункту 1.2 вказаного Іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: будинок з надвірними спорудами: 1.сарай, 2.вбиральня, загальною площею 55,67 кв.м., житловою площею 21,88 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 11.09.2007 приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу, Юраш Н.І, зареєстрований в реєстрі за №2181.

17 грудня 2012 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ПАТ "Альфа-Банк" укладено Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, у відповідності до якого новий іпотекодавець набув право вимоги за Іпотечним договором №1514 від 13.09.2007.

У 2016 році ПАТ "Альфа-Банк" звернулося в Рахівський районний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 30.08.2016 по справі №305/755/16-ц позов задоволено. Стягнуто, з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , ІН: НОМЕР_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства "Альфа-Банк", інд. 01001, м.Київ, вул. Десятинна 4/6, ЄДРПОУ - 23494714, МФО 300346, р/р НОМЕР_2 заборгованість за Кредитним договором №1514 від 12 вересня 2007 року, в сумі 23 839 (двадцять три тисячі вісімсот тридцять дев`ять) доларів 52 центи США, що складається з 22 915 (двадцять двох тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) доларів 32 центи США - заборгованості за кредитом та 924 (дев`ятсот двадцять чотири) долари 20 центів США - заборгованості по відсотках.

Вказане рішення суду набуло законної сили 01.11.2016.

Позивачем та її представником не надано суду жодних доказів того, що вказане рішення суду громадянином ОСОБА_5 виконано та сплачено у повному обсязі заборгованість по кредитному договору №1514 від 12.09.2007.

16 вересня 2019 року між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Фінансова компанія Інвест Кредо", укладено договір передачі прав за іпотечним договором №1514 від 13.09.2007, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. за реєстровим №931.

Також, 16 вересня 2019 року між ТОВ "Фінансова компанія Інвест Кредо" та громадянином ОСОБА_3 , укладено договір про відступлення права вимоги за Договором про іпотечний кредит №1514 від 12.09.2007, за умовами якого ОСОБА_3 набув право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_5 , які виникають з Договору про іпотечний кредит №1514 від 12.09.2007

Крім того, 16 вересня 2019 року між ТОВ "Фінансова компанія Інвест Кредо" та громадянином ОСОБА_3 , укладено договір передачі прав за іпотечним договором №1514 від 13.09.2007 посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. за реєстровим №932 (Договір цесії) у відповідності до якого цедент передав, а цесіонарій прийняв всі права за Іпотечним договором №1514 від 13.09.2007, що укладений між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", (первісним кредитором) та ОСОБА_5 , який, в свою чергу укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань громадянина ОСОБА_5 за Договором про іпотечний кредит №1514 від 12.09.2007, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього.

Позивач, ОСОБА_1 у позовній заяві просить визнати удаваним саме Договір відступлення прав вимоги укладений 16.09.2019 між ТОВ "Фінансова компанія Інвест Кредо" та громадянином ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. за реєстровим №932.

При цьому, своє порушене право мотивує тим, що Іпотечне майно - житловий будинок, загальною площею 55,67 кв.м., житловою площею 21,88 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить їй на праві спільної сумісної власності. Натомість відповідачі, ТОВ "Фінансова компанія Інвест Кредо" та ОСОБА_3 , уклавши договір цесії, який по своїй природі являється договором купівлі-продажу порушили її право та право її чоловіка ОСОБА_5 на першочергове право покупки предмету іпотеки, передбачену ст. 38 ЗУ "Про іпотеку".

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_7 та громадянин ОСОБА_5 проживають у зареєстрованому шлюбі, укладеному 12 березня 1998 року, у м. Рахів, відділі реєстрації актів громадянського стану Рахівської райдержадміністрації Закарпатської області, за актовим записом за №17.

Від шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка досягла повноліття та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є неповнолітнім.

З договору-купівлі продажу будинку, укладеного 11 вересня 2007 року, вбачається, що громадяни ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продали, а громадянин ОСОБА_5 купив будинок з надвірними спорудами, загальною площею 55,67 кв.м., житловою площею 21,88 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Оскільки житловий будинок придбано громадянином ОСОБА_5 за період перебування у шлюбі, такийявляється спільною сумісною власністю подружжя.

Громадянин ОСОБА_5 , як другий член подружжя, не був залучений позивачкою до участі у розгляді справи, тому суд не мав можливості встановити чи він не має намір спростувати правовий режим спільного сумісного майна на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 55,67 кв.м., житловою площею 21,88 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В разі невизнання вказаного житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, громадянин ОСОБА_5 не позбавлений можливості оспорити поширення правового режиму спільного сумісного майна на вказаний об`єкт в судовому порядку.

Поряд з цим, ОСОБА_5 , укладаючи із ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", Іпотечний договір №1514 від 13 вересня 2007 року, не повідомив іпотекодержателя, що предмет іпотеки, являється спільною сумісною власністю подружжя. Відтак згода під час посвідчення договору від іншого з подружжя не відбиралася.

У зв`язку з наведеним, безпідставним є посилання позивача, що відповідачі повинні були повідомити її, як співвласника іпотечного майна про намір укласти оспорюваний договір.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суди повинні враховувати, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Верховний Суд України у пункті 25 Постанови Пленуму від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ж тих, що передбачені удаваним правочином.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто, сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків.

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу, як кредитної операції, міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якої факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Таким чином, ЦК України проводить розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, це, зокрема правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і негрошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України)).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18).

З матеріалів справи, судом достовірно встановлено, що 16.09.2019 між ТОВ "Фінансова компанія Інвест Кредо" та громадянином ОСОБА_3 було укладено саме договір відступлення права вимоги (цесії), а не договір факторингу.

З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії може бути будь-яка фізична або юридична особа.

У зв`язку з наведеним безпідставним є посилання позивача, що відповідач ОСОБА_3 згідно зі ст.512 ЦК України не володіє спеціальною правосуб`єктністю для укладення оспорюваного договору.

Згідно зі статтею 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

У справі, що розглядається, попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії, перебував у процедурі ліквідації та розпродував свої активи з метою розрахунку зі своїми кредиторами.

Відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем та її представником жодним чином не доведено, що ТОВ "ФК Інвест-Кредо" та ОСОБА_3 під час укладеня Договору відступлення прав вимоги мали намір встановити інші цивільно-правові відносини, ніж ті, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати вчинений правочин. Крім того, сторона позивача не довела, що між відповідачами настали інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені Договором відступлення прав вимоги.

Як встановлено судом, 16 вересня 2019 року, за договором про відступлення права вимоги ТОВ "ФК Інвест-Кредо" відступило новому кредитору ОСОБА_3 свої права та вимоги за Договором про іпотечний кредит №1514 від 12.09.2007 з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладеним між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", первісним кредитором, правонаступником якого є ТОВ "ФК Інвест-Кредо" та ОСОБА_5 , Іпотечним договором №1514 від 13.09.2007, укладеним між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", первісним кредитором, правонаступником якого є ТОВ "ФК Інвест-Кредо" та ОСОБА_5 , а новий кредитор зобов`язався сплатити первісному кредитору грошові кошти за відступлення права вимоги, у зв`язку з чим суд вважає що між ТОВ "ФК Інвест-Кредо" та ОСОБА_3 дійсно було укладено саме договір відступлення права вимоги, а не договір купівлі-продажу, як помилково вважає позивач.

Посилання ж позивача ОСОБА_1 на те, що спірний договір від 16 вересня 2019 року не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки здійснений з метою обійти ст.38 ЗУ "Про іпотеку", не може бути підставою для визнання цього правочину удаваним з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.37 ЗУ "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

В Іпотечному договорі №1514 від 13.09.2007 (пункт 5.2.1.) міститься застереження, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

На підставі наведеного, ОСОБА_3 , як особа якій перейшло право вимоги за договором цесії (новий іпотекодержатель), у зв`язку з невиконанням громадянином ОСОБА_5 зобов`язань за Договором про іпотечний кредит №1514 від 12.09.2007 може у позасудовому порядку задовольнити забезпечену іпотекою вимог,у шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Позивач упозовній заяві посилається, що відповідач ОСОБА_3 реалізував своє право та вчинив дії по реєстрації права власності на Іпотечне майно.

Поряд з цим, позивачкою не надано доказів, які б це підтверджували (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності).

У зв`язку з наведеним, безпідставні є посилання позивача на порушення відповідачами положень ст.38 ЗУ "Про іпотеку", оскілька вказана стаття передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Натомість, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 , як іпотекодержатель не продавав Іпотечного майна, а можливо реалізував своє право, шляхом реєстрації права власності на Іпотечне майно.

В разі з незгодою з набуттям ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки, або з вартістю предмета іпотеки, визначеною на момент такого набуття, іпотекодавець ОСОБА_5 , у відповідності до ч.4 ст.37 ЗУ "Про іпотеку" має право звернутися в суд з позовом про оскарження рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

На підставі наведеного, суд вважає що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Також безпідставним є посилання позивача, що договір цесії порушує права неповнолітніх дітей, які проживають у житловому будинку, який являється предметом іпотеки.

Судом достовірно встановлено, що на момент укладення Іпотечного договору №1514 від 13.09.2007, малолітні діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не були зареєстровані у житловому будинку, який являється предметом іпотеки. Вказані громадяни були зареєстровані у предмет іпотеки лише 10 лютого 2015 року, що стверджується записами у будинковій книзі, наданої позивачем.

Відтак, реєстрація неповнолітніх дітей у предметі іпотеки без згоди іпотекодержателя не є підставою для обов`язкового отримання дозволу від органу опіки та піклування на відчуження предмету іпотеки.

У зв`язку з відсутністю підстав у визнанні удаваним договору від 16 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського МНО, Сабов О.І., зареєстрованого в реєстрі за №932 про відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит №1514 від 12.09.2007 укладеного між ТОВ ФК "Інвест Кредо" на користь ОСОБА_3 , відсутні підстави для задоволення позовних вимог, які є похідними від нього.

У відповідності до ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі, або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що 18 червня 2020 року Рахівським районним судом Закарпатської області було винесено ухвалу про забезпечення позову, у зв`язку з повною відмовою у задоволені позову, суд, у відповідності до ч.9 ст.158 ЦПК України, скасовує заходи забезпечення позову.

Щодо зустрічного забезпечення застосованого судом під час винесення ухвали про забезпечення позову від 18 червня 2020 року, суд роз`яснює наступне.

У відповідності до ч.ч.2-6 ст.155 ЦПК України, у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій цієї статті підстав або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову зустрічне забезпечення скасовується, якщо протягом двадцяти днів з дня набрання відповідним рішенням або ухвалою суду законної сили, відповідачем або іншою особою, права або охоронювані законом інтереси якої порушено вжиттям заходів забезпечення позову, не буде подано позов про відшкодування збитків у порядку, визначеному статтею 159 цього Кодексу.

Якщо такий позов буде подано, зустрічне забезпечення діє як захід забезпечення позову у відповідному провадженні, а питання про його скасування вирішується одночасно з вирішенням цього позову по суті заявлених вимог, поверненням позовної заяви, відмовою у відкритті провадження у справі або залишенням вказаного позову без розгляду чи закриттям провадження.

Зустрічне забезпечення може бути скасовано судом в будь-який час за вмотивованим клопотанням відповідача або іншої особи, права або охоронювані законом інтереси якої порушуються у зв`язку з вжиттям заходів забезпечення позову.

Суд розглядає клопотання про скасування зустрічного забезпечення не пізніше п`яти днів з дня надходження до суду такого клопотання. За наслідками розгляду клопотання суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про скасування зустрічного забезпечення або про відмову у його скасуванні може бути оскаржена.

У разі скасування зустрічного забезпечення грошові кошти, внесені особою на депозитний рахунок суду з метою зустрічного забезпечення, підлягають поверненню особі, яка здійснила таке зустрічне забезпечення, протягом п`яти днів з дня набрання законної сили ухвалою суду про скасування зустрічного забезпечення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТОВ "Фінансова компанія Інвест-Кредо", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Рахівської РДА, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ВАТ "Альфа-Банк" про визнання договору про відступлення права вимоги удаваним правочином та передання прав та обов`язків покупця на позивача - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 18 червня 2020 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_3 , мешканка АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_4 , мешканець АДРЕСА_3 ;

- ТОВ "Фінансова компанія Інвест-Кредо", місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд.13/2, літ."Б", .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ВАТ "Альфа-Банк", місцезнаходження: 88000, м. Ужгород, вул. Швабська, буд.124, .

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- Служба у справах дітей Рахівської міської ради, місцезнаходження: м. Рахів, вул. Миру, №34, Закарпатської області, ;

- Орган опіки та піклування Рахівської міської ради, місцезнаходження: м. Рахів, вул. Миру, №34, Закарпатської області, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Закарпатського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 20 травня 2022 року.

Головуюча: М.О. Марусяк