КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/2088/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4685/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кочіна Геннадія Івановича в інтересах акціонерного товариства «Укрсиббанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року у складі судді Арапіної Н.Є.,

у цивільній справі за позовом акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021року акціонерне товариство «Укрсиббанк» (надалі - АТ «Укрсиббанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Вимоги обґрунтовано тим, що 05 травня 2020 року між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 106 320 грн, а позичальник зобов`язувався повернути кредитні кошти у повному обсязі не пізніше 07 липня 2020 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом процентів у розмірі 0,00001 % річних, шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 5076 грн та комісії.

Зазначав, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, між тим, ОСОБА_1 умови договору порушила, належним чином не виконувала зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 27 січня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 119 133 грн 10 коп., яка складається із заборгованості за кредиту у розмірі 90 687 грн 10 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 11 860 грн 08 коп. та 16 585 грн 92 коп. заборгованості по комісії.

Позивач просив стягнути з боржниці кредитну заборгованість, а також витрати по справі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, у розмірі 102 грн 18 коп„ яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 90 687 грн 10 коп. та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 11 860 грн 08 коп. У стягненні заборгованості по комісії, у сумі 16 585 грн 92 коп., відмовлено.

В апеляційній скарзі адвоката Кочін Г.І. в інтересах АТ «Укрсиббанк», за її змістом, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неналежне дослідження і ненадання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, просить скасувати рішення районного в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по комісії та судового збору, ухваливши в цій частині нове рішення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції, як на підставу відмови у стягненні комісійної винагороди, послався на нормативний документ, який втратив чинність, а також керувався правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду та постановах суду касаційної інстанції, проте не звернув увагу, що указана судова практика були сформовані за кредитними договорами, що укладалися під час дії положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у старій редакції, в той час як питання споживчого кредитування ОСОБА_1 було врегульовано чинним на час його вирішення Законом України «Про споживче кредитування».

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по комісії, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав до її стягнення з посиланням на те, що комісія банком нараховувалася за дії, які позивач здійснює на власну користь, а також свої висновки суд обґрунтовував правовою позицією, викладеною Конституційним Судом України у рішенні від 10.11.2011року у справі № 15-рп/201, а також Верховним Судом України у справі № 6-1746цс16 та Верховним Судом у справі №444/484/15-ц.

Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо.

Як убачається з матеріалів справи, 05 травня 2020 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до умов якого АТ «Укрсиббанк» надано ОСОБА_1 кредит в розмірі 106 320 грн, а позичальник зобов`язувався повернути кредитні кошти у повному обсязі не пізніше 07 липня 2020 року згідно з графіком погашення кредиту та сплати за користування кредитом процентів у розмірі 0,00001 % річних, шляхом сплати ануїтентних платежів, у розмірі 5076 грн.

Згідно п.3.11 договору, позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов цього договору та додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною (а.с. 26, 27-28, 33).

Даний пункт є складовою частиною кредитного договору, з яким ОСОБА_1 погодилася, й підписавши його, взяла на себе зобов`язання по сплаті банку комісійної винагороди за управління кредитом відповідно до графіку погашення кредиту.

Відповідно до справи, наданий відповідачці кредит за кредитним договором №0 є споживчим.

Встановлено, що 10.12.2020 на адресу ОСОБА_1 було направлено письмову вимогу про усунення порушень виконання зобов`язань за кредитним договором, яка залишилася без відповідного реагування (а.с.29,30).

З долученого до справи розрахунку заборгованості убачається, у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 передбаченої умовами договору комісійної винагороди банку за управління кредитом в період дії договору станом на 27 січня 2021 року утворилася заборгованість, у сумі 16 585грн 92 коп. (а.с.31,32).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови оплати комісії, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.

Встановлено, що одночасно з прийняттям указаного Закону ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» викладено в новій редакції, якою передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до справи, договір про надання споживчого кредиту між сторонами укладено 05.05.2020, тобто в період дії Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем послуг щодо кредитування для споживчих потреб визначено положеннями діючого на час укладення кредитного договору Закону України «Про споживче кредитування», умовами якого не заборонено встановлення банком комісії за управління кредитом, що залишилося поза увагою суду першої інстанції та належної оцінки у рішенні.

Окрім цього, районний суд, пославшись на правову позицію, викладену Конституційним Судом України у рішенні від 10.11.2011 у справі № 15-рп/201, а також Верховним Судом України у справі № 6-1746цс16 та Верховним Судом у справі №444/484/15-ц, не звернув увагу, що зазначене рішення суду та практика судами касаційної інстанції були сформовані за кредитними договорами, що укладалися банками із споживачами до набрання чинності Законом України від 15.11.2016 «Про споживче кредитування», без урахування особливостей цього закону та урахуванням внесених у зв`язку з цим у ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» змін.

Отже, кредитний договір між сторонами було укладено у травні 2020 року, тобто під час дії Закону України «Про споживче кредитування», яким унормовано питання особливостей надання споживчого кредиту та умовами якого не заборонено стягнення банком з позичальників комісійної винагороди за управління кредитом.

Окрім цього, районний суд, ухвалюючи рішення, керувався Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджені постановою Правління НБУ від 10 травня 2007р. за № 541/13808, які втратили чинність на підставі постанови Правління НБУ від 08.06.2017 №49 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит».

За таких обставин, коли укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам чинного на час його укладення законодавству та вільному волевиявленню сторін; під час укладення кредитного договору відповідачка була ознайомлена з його умовами, висловила своє волевиявлення шляхом підписання договору, проти положень п. 3.11, яким передбачено сплату комісії банку, не заперечувала, дійсність договору не оспорювала, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до стягнення передбаченої умовами кредитного договору комісії.

Зазначене свідчить про те, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по комісії постановлено з порушенням норм матеріального права, що вплинуло також на правильність визначення розміру судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

З огляду на викладене, рішення районного суду в частині вимог про стягнення заборгованості по комісії та судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, підлягає скасуванню, а по справі в цій частині необхідно ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до даних долученого до справи розрахунку заборгованості, який узгоджується зі змістом кредитного договору та не спростований відповідачкою, заборгованість по комісії станом на 27.01.2021 становить 16 585 грн 92 коп.

З урахуванням обставин справи, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав до стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 16 585 грн 92 коп. заборгованості по комісії за управління кредитом.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви, в розмірі 2 270 грн за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 405 грн (а. с. 3. 89).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, судовий збір підлягає стягненню ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» в розмірі 5 675 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кочіна Геннадія Івановича в інтересах акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021року в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по комісії та судового збору скасувати.

Ухвалити по справі в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства «Укрсиббанк», 0, юридична адреса: 04070, вул. Андріївська, 2/12, м. Київ, заборгованість по комісії, в розмірі 16 585 грн 92 коп., а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 5 675 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без мін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: