Провадження № 2/389/585/21
Рішення

іменем України

(заочне)

17 травня 2022 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Баланюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Знам`янка Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 борг в сумі 93149 грн. 16 коп. та понесені ним судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтував наступним. Між ним та ОСОБА_2 04.03.2020 укладено договір позики. На виконання договору позики ним було передано ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 80000 грн. 00 коп., а останній видав власноручно написану розписку. Відповідно до вказаної розписки ОСОБА_2 зобов`язувався повернути кошти в строк до 04.06.2020. В зазначений термін ОСОБА_2 грошові кошти не повернув, від будь-яких зустрічей ухиляється, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Ним здійснено розрахунок, відповідно до якого ОСОБА_2 має перед ним заборгованість, яка складається з: суми боргу 80000 грн. 00 коп.; 3% річних 3636 грн. 00 коп.; інфляційних втрат 9511 грн. 16 коп. та в сукупності складає 93147 грн. 16 коп.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Тупало М.П. подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а справу просив слухати без його участі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Крім того надав суду оригінал боргової розписки від 04.03.2020.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин і не подав відзив, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд згідно вимог ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 80000 грн. 00 коп., що підтверджується розпискою від 04.03.2020 (а.с.64).

Відповідно до розрахунку за період з 04.03.2020 по 08.09.2021 ОСОБА_2 має заборгованість перед ОСОБА_1 в розмірі 93147 грн. 16 коп., яка складається з: суми боргу 80000 грн. 00 коп.; 3% річних 3636 грн. 00 коп.; інфляційних втрат 9511 грн. 16 коп. (а.с.1-2).

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями статті 1047 ЦК України, вказано, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Суд вважає, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення у визначену в ній дату, а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу.

Верховний Суд 31.10.2018 (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18), досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч.2 ст.1050 ЦК України.

Після закінчення строку позики права та інтереси позикодавця/кредитора забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, за якою за увесь час прострочення повернення грошового зобов`язання стягуються 3% річних (якщо інший розмір саме процентів річних не визначено договором) та % інфляції, аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Відтак, правомірним є стягнення винагороди за користування позикою у розмірі процентів згідно розписки лише за період до терміну повернення позики, зазначеного в ній. За період з дати повернення позики, зазначеної у розписці, до дня винесення судового рішення підлягають стягненню 3% річних, якщо інший розмір саме процентів річних (а не винагороди за користування позикою) не визначено розпискою чи договором. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2019 у справі №373/2054/16ц.

Виходячи з викладеного, оскільки борговою розпискою відсотки за користування коштами не передбачені, а тому відсотки за користування борговими коштами з відповідача на користь позивача за період з 04.03.2020 (дня укладення договору) по 04.06.2020 (строк повернення боргу) не нараховуються.

Позивачем при звернені з позовом до суду 3% річних та індекс інфляції було розраховано з березня 2020 року по серпень місяць 2021 року, що суперечить чинному законодавству. У даному випадку нарахування 3% річних та інфляційних втрат має нараховуватись з 05.06.2020 (наступний день після дати повернення боргу). Оскільки позивачем зроблено розрахунок лише по серпень 2021 року, суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому розрахунок потрібно проводити з 05.06.2020 по 31.08.2021.

У ч.2 ст.625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі.

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 80000 грн. 00 коп. помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 05 червня 2020 року до 31 серпня 2021 року, що становить 460 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році), що складає: 80000 грн. 00 коп.*460*3/100/365=3025 грн. 00 коп.

З приводу втрат від інфляції суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Таким чином, судом проведено наступний розрахунок інфляційних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За період з 05.06.2020 до 31.08.2021 на суму заборгованості 80000 грн. 00 коп. розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

За період з 05.06.2020 до 31.08.2021 індекс інфляції становив: червень 2020 -100,2; липень 2020 99,4; серпень 2020 99,8; вересень 2020 100,5; жовтень 2020 101,0; листопад 2020 101,3; грудень 2020 100,9; січень 2021 101,3; лютий 2021 101,0; березень 2021 101,7; квітень 2021 100,7; травень 2021 101,3; червень 2021 100,2; липень 2021 100.1, серпень 2021 99,8.

ІІС = (100,2 : 100) x (99,4 : 100) x (99,8 : 100) x (100,5 : 100) х (101,0:100) х (101,3:100) х (100,9:100) х (101,3:100) х (101,0:100) х (101,7:100) х (100,7:100) х (101,3:100) х (100,2:100) х (101,0:100) х (99,8:100)= 1.09571.

Інфляційне збільшення за період з 05.06.2020 до 31.08.2021:

88 000,00 x 1.09571 - 80 000,00 = 7656 грн. 82 коп.

Отже, враховуючи викладене, а також те, що боргова розписка від 04.03.2020 підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів ОСОБА_2 та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано, оскільки оригінал боргової розписки знаходився у позивача по справі, тому з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 90681 грн. 82 коп, яка складається з основного боргу 80000 грн. 00 коп., 3% річних 3025 грн. 00 коп., інфляційних втрат 7656 грн. 82 коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд зазначає наступне.

У своїй позовній заяві позивач вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складається з судового збору в сумі 931 грн. 47 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина від сплаченого ним судового збору, яка пропорційна розміру задоволених позовних вимог, що становить 906 грн. 80 коп.

У стягненні витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, у розмірі 4000 грн. 00 коп., суд відмовляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України.

Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Однак, на підтвердження понесених витрат позивачем на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, суду не надано жодного доказу.

На підставі викладеного, ст.ст.16, 530, 610, 612, 1046, 047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.18,1 41, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість в 90681 грн. 82 коп, яка складається з основного боргу 80000 грн. 00 коп., 3% річних 3025 грн. 00 коп., інфляційних втрат 7656 грн. 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , сплачений судовий збір в сумі 906 грн. 80 коп.

Решту судового збору в сумі 24 грн. 68 коп. віднести на рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва