Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/3323/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

28 квітня 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Діхтяренко І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», через свого представника Кіріченка В.М., звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_4 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21.04.2016.

Позичальник, при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі.

Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди позичальника, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України.

Відповідно до виявленого бажання, позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком позичальник отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Як зазначено, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та у межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, однак, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер. Станом на дату смерті його заборгованість перед банком за кредитним договором №б/н від 21.04.2016 становить 9251,76 грн., яка складається з: 9251,76 грн. - заборгованості по тілу кредиту, зокрема: 0,00 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту; 9251,76 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованості за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно з ст. 625 ЦК; 0,00 грн. - нарахованої пені; 0.00 грн. комісії.

Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які у передбачені законом строки не відмовилися від спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину, до складу якої входять, зокрема, кредитні зобов`язання померлого позичальника.

01.05.2020 банком була направлена претензія кредитора до Черкаської районної державної нотаріальної контори. Крім того, 24.01.2021 до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, відповідно до яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Враховуючи викладене вище, позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.04.2016 у розмірі 9251,76 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 25.06.2021 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.

У судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, про поважність причини неявки суду не повідомили, хоча судом неодноразово повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відзив на позовну заяву не подано.

Справу розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повідомлялися у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилися без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову, заперечень від позивача проти такого порядку розгляду справи немає.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 21.04.2016 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме, - надав ОСОБА_4 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та у межах встановленого кредитного ліміту.

Між тим, ОСОБА_4 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, який досліджено у судовому засіданні.

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 - помер, про що 19.11.2018 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області складено відповідний актовий запис № 3052 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.04.2016 вбачається, що станом на дату смерті заборгованість позичальника ОСОБА_4 перед банком становить 9251,76 грн. (заборгованість за кредитом).

01.05.2020 АТ КБ «Приватбанк», у порядку ст. 1281 ЦК України, направлена претензія кредитора від 16.04.2020 до Черкаської районної державної нотаріальної контори.

06.05.2020 Другою черкаською державною нотаріальною конторою надана відповідь АТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що 06.05.2020 зареєстровано претензію АТ КБ «Приватбанк» до спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Заведена спадкова справа № 191/2020, ніхто із спадкоємців не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Судом також встановлено, що 24.01.2021 АТ КБ «Приватбанк» до відповідачів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) у даній справі направлено листи-претензії від 25.06.2020, відповідно до яких позивач пред`явив свої вимоги, але на час вирішення спору відсутня інформація про те, що ними були вчинені дії щодо сплати коштів по заборгованості.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з ст. 80, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відтак, до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, але і його обов`язки. Винятком з цього правила є лише зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Відповідно до частини першої ст. 608 ЦК зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим, не може бути виконане іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця.

Так, у спадщину переходять: обов`язки, що випливають з цивільно-правових договорів (крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця); обов`язки з відшкодування матеріальної шкоди (збитків); обов`язки по відшкодуванню моральної шкоди (присудженої судом за життя спадкодавця); обов`язки по виплаті неустойки у вигляді штрафу або пені (присудженої судом за життя спадкодавця); витрати на утримання, догляд, лікування, поховання спадкодавця (але не більш, ніж за 3 роки); обов`язки за договором оренди житла з викупом.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

Згідно із ч.ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст. 1281, 1282 ЦК України.

У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Згідно зі статтями 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Звертаючись до суду з позовною заявою та обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 фактично прийняли спадщину після смерті позичальника ОСОБА_4 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підтвердження даної обставини позивачем надано копії паспортів позичальника та відповідачів, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця їх проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 26.05.2021 судом здійснено запит до відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

25.06.2021 на дані запити отримано відповіді, з яких вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 13.09.1989) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 19.03.1999) зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знята з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою ще з 24.04.2014.

Разом з цим, сам по собі факт реєстрації місця проживання відповідачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлого спадщину, враховуючи зокрема і ту обставину, що відсутні відомості про родинний зв`язок між померлим позичальником та відповідачами.

Крім того, відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знята 24.04.2014 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , тобто, на момент смерті позичальника ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), вона не була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, у силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, відповідачка ОСОБА_3 не вважається такою, що прийняла спадщину, а тому і не може відповідати за зобов`язаннями боржника ОСОБА_4 .

Також, як вбачається з наданої до суду відповіді Другої черкаської державної нотаріальної контори від 16.12.2021 за № 3930/01-16, - після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , звернувся 06.05.2020 АТ КБ «Приватбанк» із претензією кредитора. Інші заяви про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини у спадковій справі відсутні. Свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 не видавались. Також нотаріальною конторою повідомлено про те, що заповіти відносно померлого відсутні.

Вирішуючи даний спір, суд вважає, що позивачем не обгрунтовано та не надано підтверджуючих даних, враховуючи норми ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення вимоги, про те, коли саме позивачу стало відомо про смерть позичальника, яка сталася 17.11.2018р., вимога до нотаріуса подана 01.05.2020р., а листи-претензії відповідачам 24.01.2021р.

До того ж, у суду відсутні докази наявності після смерті ОСОБА_4 спадкового майна, так як встановлення факту відсутності за життя у померлого будь-якого майна виключає саму можливість набуття права спадкування.

Таким чином, відсутні належні і допустимі докази того, що відповідачі фактично прийняли спадщину (за законом чи за заповітом) після смерті ОСОБА_4 .

За таких обставин, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 608, 1216, 1218, 1219, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5-8, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279, 280-282 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 09.05.2022.

Головуючий: С. М. Позарецька