ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1760/22 Справа № 210/5663/20 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання-Чубіна А.В.

сторони справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

відповідач- Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року, ухваленого суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 17 жовтня 1970 року ОСОБА_7 одружилася зі ОСОБА_8 , про що Дзержинським Рай бюро ЗАГС м. Кривий Ріг було зроблено актовий запис №1809.

Від спільного подружнього життя зі ОСОБА_8 народилося п`ятеро дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 помер, про що Відділом РАГС виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зроблено актовий запис за №1409 та вказано причину смерті: механічна асфікція при здавленні грудей та черева, н/випадок в зв`язку з виробництвом.

Так, 23 серпня 2000 року директором ДП «РУ ім. Кірова» Наровлянським Ю.Г. було затвердженого акт про нещасний випадок №1-8.

Згідно Акту про нещасний випадок, на дату нещасного випадку 10.08.2000 року, ОСОБА_8 працював на посаді підземного гірничого майстра на шахті ім.Артема ДП «Рудоуправління імені Кірова», мав загальний стаж роботи 27 років, стаж роботи за професією (посадою), під час якої стався нещасний випадок, - 25 років.

Відповідно до п.9 Акту про нещасний випадок медичний висновок про діагноз ушкодження здоров`я потерпілого смертельний.

Згідно п. 10 Акту про нещасний випадок встановлено осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці з кола працівників ДП «РУ ім. Кірова».

Так як нещасний випадок, що привів до смерті ОСОБА_8 відбувся 10 серпня 2000 року, то застосуванню підлягають норми ЦК Української PCP від 18.07.1963 M1540-VI (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

На теперішній час, в ході неодноразових реорганізацій правонаступником прав та обов`язків шахти ім.Артема Рудоуправління ім.Кірова стало Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Смертю ОСОБА_8 , внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 10 серпня 2000 року, позивачам, його дружині та дітям, було завдано глибоких моральних страждань. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому їх душевні страждання будуть тривати і надалі.

Так, ОСОБА_1 залишилася єдиною опорою для своїх п`ятьох дітей, двоє з яких, на день загибелі ОСОБА_8 , були неповнолітніми: ОСОБА_5 виповнилося 15 років, а ОСОБА_11 14 років.

Крім того, жахливі обставини смерті чоловіка спричинили постійні хвилювання, депресію, безсоння. ОСОБА_1 вимушена була спілкуватися з представниками державних та правоохоронних органів та близькими/знайомими, які задавали і продовжують задавати питання про те, що трапилося. До того ж, вона вимушена була повідомити своїм дітям, чому в них більше немає батька. Вона змушена знову згадувати весь жах втратити рідної людини, що призводить до негативних емоцій і порушення стосунків з оточуючими.

При цьому, діти ОСОБА_8 втратили рідну людину, люблячого батька, опору та моральну підтримку в житті, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків.

З огляду на вищезазначене, а також беззаперечний факт спричинення позивачам моральної шкоди, через відсутність належного дотримання положень з охорони праці, які призвели до смертельного нещасного випадку, а також загальні підстави деліктної відповідальності, вважають, що у суду є всі підстави стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 по 200 000 гривень кожному у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відмовлено в повному обсязі у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , будучи незгодними з ухваленим судовим рішенням подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, ставлять питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені ними до відповідача ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» позовні вимоги.

При цьому, скаржники не погоджуються з висновком суду першої інстанції про те, що підприємство відповідача не є правонаступником шахти ім.Артема Рудоуправління ім.Кірова, тобто не є належним відповідачем по справі. Наголошують на тому, що в ході неодноразових реорганізацій правонаступником прав та обов`язків шахти ім.Артема РУ ім..Кірова стало Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскільки майно ДП РУ ім.Кірова передано на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім.Кірова по всіх статтях балансу, станом на 01.04.2001.

Вказують, що на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна ДП РУ ім.Кірова закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, тому ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», є правонаступником і шахти ім.Артема ДП РУ ім.Кірова, на якій працював померлий ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 .

Окрім того, позивачі звертають увагу не те, що суддя Сільченко В.Є. у своїх рішеннях (одне з яких ухвалене вже після оскаржуваного рішення) по аналогічним правовідносинам, приходив до висновку, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», є правонаступником і шахти ім.Артема ДП РУ ім.Кірова та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, завданої смертю працівника.

Також, позивачі вказують і на те, що факт правонаступництва між ДП РУ ім.Кірова та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» неодноразово підтверджений і у постановах Дніпровського апеляційного суду в ухвалі Верховного Суду від 13.04.2020 у справі №212/8630/19 та у постанові Верховного Суду від 19.05.3021 у справі №210/1980/20.

Позивачі зазначають, що інформація щодо змін в структурі, реорганізації та становленні ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», у тому числі відомості про те, що у 2001 році на базі окремих виробничих потужностей РУ ім.Кірова утворено шахтоуправління з підземного видобутку руди як окремий підрозділ комбінату «Криворіжсталь», розміщена на офіційному сайті відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачів, відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», просить рішення суду першої інстанції, як законне і належним чином обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому відповідач зазначає, що на час смерті батька позивачів у серпні 2000 року останній перебував в трудових відносинах саме з ДП РУ ім.Кірова, яке проіснувало до 2011 року та припинено без правонаступництва, тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є його правонаступником.

Вказує, що на момент виникнення спірних правовідносин (2000-2001роки, тобто на момент прийняття наказів про реструктуризацію ДП РУ ім.Кірова) діяв Закон України «Про підприємства», норми якого саме і визначали, що таке об`єднання підприємств та їх види. З правового аналізу норм цього Закону чітко вбачається, що ДП РУ ім.Кірова» не було об`єднанням підприємств, а по суті було унітарним державним підприємством, в структуру якого входили різні виробничі підрозділі, в тому числі і шахта ім.Артема, котра не мала статусу окремої юридичної особи, а тому не могла бути реорганізована шляхом приєднання до ПАТ «АМКР» в порядку ст.34 ЦК УРСР, як про це помилково зазначають позивачі.

20.12.2021 від позивачів надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останні, посилаючись на обставини справи, якими обґрунтовані їх позовні вимоги, вважають, що у суду апеляційної інстанції є всі підстави встановити, що на час передачі до складу КДГМК «Криворіжсталь» майна ДП РУ ім.Кірова закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник КДГМК «Криворіжсталь», являється також правонаступником ДП РУ ім.Кірова, тому просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені ними позовні вимоги.

11 січня 2022 року від відповідача ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» надійшли додаткові пояснення щодо передачі майна ДП РУ ім.Кірова, в тому числі об`єктів шахти ім.Артема на баланс КДГМК «Криворіжсталь» саме як окремих об`єктів виробничих потужностей без працівників, оформлених земельних та гірничих відведень, спеціальних дозволів на видобування залізної руди (тобто не як юридичну особу, відокремлений структурний підрозділ чи цілісний майновий комплекс з правами та обов`язками) та створення на базі цього майна Шахтоуправління з підземного видобутку руди, як одного з підрозділів КДГМК «Криворіжсталь», з відповідним подальшим найманням працівників, оформленням нових земельних та гірничих відведень, спеціальних дозволів на видобування залізної руди.

Сторона відповідача зазначає, що з огляду сторінки в мережі Інтернет, на яку посилаються позивачі в апеляційній скарзі, відсутня будь яка інформація про те, що створення у 2001 році на базі окремих виробничих потужностей рудоуправління ім.Кірова шахтоуправління з підземного видобутку руди є реорганізацією КДГМК «Криворіжсталь». Будь-яких інших доказів на підтвердження факту правонаступництва між ДП РУ ім.Кірова та підприємством відповідача, позивачами не надано. Просить рішення суду першої інстанції, як законне і належним чином обґрунтоване залишити без змін.

В додаткових поясненнях відповідача, які надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 09 березня 2022 року, відповідач вкотре зазначає про те, що підприємство відповідача не є правонаступником ДП РУ ім.Кірова, оскільки при передачі окремого майна на баланс КДГМК «Криворіжсталь» працівники рудоуправління ім. Кірова були звільнені на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, їх трудові договори не було автоматично продовжено з КДГМК «Криворіжсталь» у зв`язку з проведенням реорганізації, тому підприємство відповідача не може нести цивільно-правову відповідальність перед позивачами за смерть їхнього батька та чоловіка на виробництві під час виконання останнім трудових обов`язків на ДП Рудоуправління ім.Кірова, тому суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову з підстав подачі позову до неналежного відповідача.

16 травня 2022 року на електронну адресу Дніпровського апеляційного суду від представника відповідача Ботвінка О.А. також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з війною в Україні, оскільки повноважний представник ПАТ «АМКР» знаходиться за межами Кривого Рогу та не має можливості забезпечити явку в судове засідання на 17 травня 2022 року, а більшість інших повноважних представників підприємства виїхали до західних областей України та за межі України, тому також не можуть прибути в судове засідання.

17 травня 2022 року від представника позивачів, адвоката Морозова Є.Є. надійшло клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи у зв`язку з необхідністю погодження правової позиції з позивачами щодо додаткових пояснень відповідача, які стороною позивача не були отримані заздалегідь, а також його відрядженням до м.Одеса, з метою здійснення адвокатської діяльності.

Колегія суддів, розглянувши клопотання сторін про чергове відкладення розгляду справи, зокрема через введення воєнного стану на території України, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження за апеляційною скаргою позивачів на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року відкрито ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року, розгляд справи за апеляційними скаргами сторін було призначено на 22 грудня 2021 року.

22 грудня 2021 року в судовому засіданні було задоволено клопотання представника відповідача про відкладення апеляційного розгляду справи через хворобу і справа відкладена на 12:00 годину 11 січня 2022 року.

11 січня 2022 року за клопотання представника відповідача ОСОБА_12 в судовому засіданні було оголошено перерву для надання додаткових доказів по справі і справу відкладено на 12:20 годин 15 березня 2022 року.

15 березня 2022 року в судовому засіданні знову було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_12 про відкладення судового розгляду через введення в Україні воєнного стану, справа вкотре відкладена на 09:50 годин 17 трваня 2022 року.

Згідно із ст.372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на неодноразове відкладення судових засідань саме за клопотаннями сторони відповідача, про що зазначено вище, враховуючи, що на день розгляду даної справи сторони неодноразово виклали свої позиції, зокрема у поясненнях та додаткових поясненнях, тобто думка сторін почута судом, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі за наявними у справі доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 працював на шахті ім.Артема ДП «Рудоуправління імені Кірова». Вказана обставина не заперечується жодною із сторін та підтверджується матеріалами справи (а.с. 34-35).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 помер (а.с. 53)

Згідно Акту про нещасний випадок від 23.08.2000 року, на дату нещасного випадку 10.08.2000 року, ОСОБА_8 працював на посаді підземного гірничого майстра на шахті ім. Артема ДП «Рудоуправління імені Кірова», мав загальний стаж роботи 27 років, стаж роботи за професією (посадою), під час якої стався нещасний випадок, - 25 років.

Відповідно до п.9 Акту про нещасний випадок медичний висновок про діагноз ушкодження здоров`я потерпілого смертельний.

Згідно п. 10 Акту про нещасний випадок встановлено осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці з кола працівників ДП «РУ ім. Кірова» (а.с. 34-35).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачам у задоволенні їх позовних вимог, виходив з того, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти «ім.Артема» Рудоуправління ім. Кірова, отже не є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачам.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, та погоджується із доводами сторони позивачів про те, що ПАТ«АМКР» є неналежним відповідачем по справі, виходячи з наступних підстав.

Доводи відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», викладені у відзиву на апеляційну скаргу та поясненнях, про те, що останнє не є правонаступником Рудоуправління імені Кірова, де з чоловіком та батьком позивачів стався нещасний випадок, оскільки Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників, колегією суддів відхиляються з огляду на наступні обставини.

Так, 01.07.1975 року Промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у Виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі Рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць.

Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 Рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі Рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського.

В 1989 році Рудоуправління ім.Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправлінням ім.Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22 лютого 1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30 березня 2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30 березня 2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім.Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім.Кірова по всіх статтях балансу станом на 01 квітня 2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова станом на 01 травня 2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку №1 до Наказу №165 від 19 квітня 2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта ім.Артема на який працював чоловік та батько позивачів відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.

Крім того, згідно балансу від 01 травня 2001 року, підписаного уповноваженими особами РУ ім. Кірова та Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», РУ ім. Кірова передано на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», оборотні та необоротні активи, власний капітал та поточні зобов`язання, у тому числі, зобов`язання зі страхування та оплати праці, а також інші поточні зобов`язання, що свідчить про перехід до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» не тільки частини майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», але й відповідних прав та обов`язків, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», являється також правонаступником шахти «Артема» Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда», на якій працював та загинув внаслідок нещасного випадку чоловік та батько позивачів ОСОБА_8 .

Отже, оскільки на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» частини майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, колегія суддів вважає, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» є правонаступником шахти ім.Артема Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда», де внаслідок нещасного випадку при виконанні трудових обов`язків загинув чоловік та батько позивачів ОСОБА_8 .

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Смерть чоловіка та батька позивачів, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Оскільки нещасний випадок, внаслідок якого загинув чоловік та батько позивачів, стався 10.08.2000 року під час виконання ним трудових обов`язків, тобто до набрання чинності ЦК України, що надало позивачам право на відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку що до правовідносин сторін мають застосовуватись положення статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі 210/2271/19.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачам у зв`язку з втратою близької людини, встановлений письмовими доказами. Втрата близької людини є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивачів будуть тривати і надалі. У зв`язку з втратою батька та чоловіка позивачі були позбавлені можливості отримувати від нього піклування та матеріальну допомогу, що тягне за собою порушення їх нормальних життєвих зв`язків та докладання з їх боку додаткових зусиль для організації свого життя.

Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачів, характер психологічної травми, яку вони отримали у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, які втратили турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає що з відповідача на користь кожного з позивачів необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачам моральної шкоди за смерть близької людини - батька та чоловіка буде, кожному по 200 000 грн.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 4 Закону України Про судовий збір визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивачі звернулися до суду із позовом майнового характеру (ціна позову 1 200 000,00 грн) 07 жовтня 2020 року.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік встановлено прожитковий мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не менше ніж 840,00 грн та не більше ніж 10 510,00 грн.

Таким чином, розмір судового збору за подання позовної заяви складає 12 000 грн.

Слід зазначити, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» .

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи із зазначеної норми, у разі звільнення позивачів від сплати судового збору при зверненні до суду, судові витрати за розгляд справи здійснюються за рахунок Державного бюджету України (близький за змістом висновок викладений у пункті 79.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц).

За результатом розгляду справи суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до положень статті 141 ЦПК України.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивачів, які звільнені від сплати судового збору за подання апеляційної скарги і фактично судовий збір не сплатили, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір ставка судового збору при подачі апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

На підставі підпунктів 1, 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи розмір сум, стягнутих судом апеляційної інстанції, із відповідача на користь державного бюджету слід стягнути 18 000,00 грн (12 000,00 грн х 150 % = 18 000,00 грн) - суму судового збору, яка підлягала сплаті при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського рійонного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» (, 50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 1) на користь кожного з позивачів ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_5 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди по 200 000 грн. без урахування утримання податків, зборів та інших платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» (, 50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 1) на користь держави судовий збір в розмірі 12 000 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 18 000 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що разом становить 30 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: