Провадження № 22-ц/801/1340/2022
№ 22-ц/801/1377/2022
№ 22-ц/801/1425/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 рокуСправа № 127/33081/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К.,

суддів: Денишенко Т. О., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Олійник Г. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Кредитна спілка «Злагода»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу №127/33081/19 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2022 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2022 року, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2022 року, ухвалені у складі судді Венгрин О. О.,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання незаконним перебування відповідача на посаді голови правління КС «Злагода», встановлення факту, що КС «Злагода» з грудня 2015 року не відновлена, встановлення факту відсутності органу правління КС «Злагода» протягом 4 років, стягнення з відповідача боргу КС «Злагода» перед позивачем та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що після звільнення 25 грудня 2015 року штатних працівників КС «Злагода» та голови правління Ободянського Д. В., у відсутність спостережної ради, а також інших обов`язкових органів управління (згідно Закону України «Про кредитні спілки») посаду голови правління зайняв ОСОБА_2 .

Постановою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано нелегітимним, але відповідач надалі видає себе за голову правління, що порушує право членів спілки приймати участь в управлінні КС «Злагода», її діяльності, обирати та бути обраним до органів управління КС «Злагода». Відповідач фактично одноособово підміняє всі органи спілки.

ОСОБА_2 впродовж чотирьох років не вживав жодних заходів щодо відновлення діяльності спілки, в тому числі щодо погашення заборгованості перед вкладниками, зайняв вичікувальну позицію щодо повернення вкладникам депозитних внесків та відсотків з метою в подальшому збагатитись за їх рахунок. Зазначеними діями порушені його права, як стягувача та члена кредитної спілки.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним перебування відповідача на посаді голови правління КС «Злагода», встановити факт, що КС «Злагода» з грудня 2015 року не відновлена, встановити факт відсутності органу правління КС «Злагода» протягом 4 років, стягнути з відповідача борг КС «Злагода» перед позивачем, матеріальну та моральну шкоду.

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що пільг на отримання безоплатної правової допомоги він не має, договір з адвокатом Бабошиним А. С. укладався про надання платної правничої допомоги, розмір витрат адвокатом було обговорено при укладенні договору про надання правничої допомоги.

ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про виправлення описки в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2022 року мотивуючи її тим, що в рішенні допущено описки.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено та не надано відповідних доказів того, з якою метою необхідно встановити факти, що КС «Злагода» з грудня 2015 року не відновлена, відсутності органу правління КС «Злагода» протягом 4 років і, яким чином порушуються його права, свободи та інтереси з боку відповідача. Позивачем не зазначено і не надано відповідних доказів того, які юридичні наслідки породжують факти, які він просить встановити, тобто, як від цих фактів залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав ОСОБА_1 , яке юридичне значення вони мають для позивача.

Протокол № 3-н засідання спостережної ради КС «Злагода» від 21 січня 2019 року, яким ОСОБА_2 призначено (обрано) головою правління КС «Злагода» не визнаний недійсним. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником КС «Злагода» є ОСОБА_2 , тому підстав про визнання незаконним перебування відповідача на посаді голови правління КС «Злагода» не має.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, яке набрало законної сили, стягнуто з КС «Злагода» заборгованість на користь ОСОБА_1 , в зв`язку з чим відсутні підстави стягнення заборгованості з відповідача.

Позивачем не доведено належними доказами спричинення йому моральної шкоди ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат відмовлено.

Стягуючи з позивача витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 133, 137 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2022 року виправлено описки в описовій частині рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2022 року: в даті довіреності з «09.06.2021 р.» на «09.06.2020 р.»; з «а.с.201-202 - копія протоколу позачергових загальних зборів членів КС «Злагода» на «а.с.201-202 - копія протоколу позачергових зборів членів КС «Злагода».

У задоволенні решти заяви відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки матеріалами справи підтверджено наявність описок, вони відповідно до ст. 269 ЦПК України підлягають виправленню.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У червні 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2022 року, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

07 липня 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2022 року, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та постановити окрему ухвалу з направленням до слідчого органу Національної поліції для притягнення винних осіб до відповідальності.

14 липня 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області 29 червня 2022 року, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 30 червня, 07 липня та 14 липня 2022 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 липня 2022 року витребувано матеріали справи з місцевого суду.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 08 липня, 11 липня та 18 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 серпня 2022 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Денишенко Т. О., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 серпня 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду на 15 серпня 2022 року о 10:00 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційні скарги

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційних скарг позивача полягають у тому, що суд першої інстанції не встановив усіх обставин справи, а саме правомірність призначення на посаду голови правління КС «Злагода» ОСОБА_2 , проведення щорічних загальних зборів членів КС «Злагода», дійсність протоколу № 3-н засідання спостережної ради КС «Злагода» від 25 січня 2019 року.

Указує, що під час ухвалення додаткового рішення судом першої інстанції не прийнято до уваги, що Бабошин А. С. не є адвокатом. Клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу прийнято з порушення вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, не містить вартості наданих юридичних послуг, в ордері вказано про надання безоплатної правової допомоги.

Крім цього, ОСОБА_1 зазначає, що в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2022 року наявні описки. На думку заявника суд першої інстанції безпідставно відмовив у повному задоволенні зави ОСОБА_1 про виправлення описок та граматичних помилок.

Відзив на апеляційні скарги впродовж встановленого судом строку не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 06 травня 2016 року позачерговими зборами членів кредитної спілки «Злагода» ОСОБА_2 обрано головою правління КС «Злагода».

Відповідно до протоколу № 3-н засідання спостережної ради КС «Злагода» від 25 січня 2019 року ОСОБА_2 прийнято на роботу у Спілку та призначено головою правління КС «Злагода» зі всіма повноваженнями, визначеними Статутом Спілки та ЗУ «Про кредитні спілки». Рішення прийнято одноголосно

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 05 лютого 2019 року слідує, що керівником КС «Злагода» є ОСОБА_2

21 грудня 2018 року голова КС «Злагода» Пекарчук М. М. отримав у слідчого СВ Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Томляка Є. М. 977 кредитних справ, вилучених у КС «Злагода» 01 квітня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді від 30 березня 2016 року.

12 січня 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано ОСОБА_1 виконавчий лист № 127/19028/15-ц про стягнення з КС «Злагода» на його користь заборгованості в сумі 419 886,44 грн та 3013,28 грн.

З інформації начальника відділу Центрального ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Горобчука В. Ю. № 5360 від 27 лютого 2017 року слідує, що загальний розмір боргу КС «Злагода» перед стягувачами станом на 22 січня 2017 року становить 32 511 248,12 грн. За 2016 рік з рахунків належних КС «Злагода» стягнуто та перераховано стягувачам кошти в сумі 432 803,61 грн.

З акта державного виконавця від 26 червня 2018 року слідує, що станом на 26 червня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , майна належного КС «Злагода» не виявлено, кредитна спілка за цією адресою не перебуває.

З довіреності від 09 червня 2020 року посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В. Б., зареєстрованої в реєстрі за № 3131 слідує, що КС «Злагода» (), юридична адреса: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 82, офіс 610, діє в особі голови правління спілки - Пекарчука М. М., який здійснює діяльність на підставі статуту спілки.

Як слідує з акта головного державного виконавця Центрального ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області від ОСОБА_4 від 23 квітня 2021 року, передане на підставі винесеної 25 вересня 2018 року державним виконавцем в межах зведеного виконавчого провадження № 49999202 постанови про передачу майна, належного КС «Злагода» на зберігання іншому зберігачу - Бабошину А. С. , передано (неліквідне майно) від зберігача Бабошина А. С. КС «Злагода» в особі голови Пекарчука М. М.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено справи про встановлення фактів, які розглядаються судом.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) звернула увагу на те, що:

«судом розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року справа № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зробила висновок про те, що:

«справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Частиною 1 статті 318 ЦПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою; докази, що підтверджують факт.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції зробив правильний висновок, що ОСОБА_1 не доведено та не надано відповідних доказів того, з якою метою необхідно встановити факт, що КС «Злагода» з грудня 2015 року не відновлена, факт відсутності органу правління протягом 4 років, яким чином порушуються його права, свободи та інтереси з боку відповідача.

Судом першої інстанції вірно встановлено про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження того, які юридичні наслідки породжують факти, які ОСОБА_1 просить встановити, як від цих фактів залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав позивача та яке юридичне значення вони мають для нього.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним перебування відповідача на посаді голови правління КС «Злагода» колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства України. Кожна особа має право на судовий захист. Отже об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наводиться в ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зазначений перелік способу захисту не є вичерпним, а тому суд може застосувати інші способи захисту. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який належить від виду правопорушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, потерпіла сторона не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Таким чином, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно з ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до протоколу №3-н засідання спостережної ради КС «Злагода» від 25 січня 2019 року ОСОБА_2 призначено (обрано) головою правління КС «Злагода». Цей протокол є дійсним.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником КС «Злагода» є ОСОБА_2 .

Як слідує з матеріалів справи та змісту заявлених позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі не просив суд першої інстанції визнати незаконним рішення про обрання голови правління кредитної спілки, а тому у суду були відсутні правові підстави ставити під сумнів законність перебування ОСОБА_2 на посаді голови правління КС «Злагода»

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 боргу КС «Злагода» на користь позивача колегія суддів зазначає таке.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, стягнуто з КС «Злагода» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором вкладу.

Доказів того, що ОСОБА_2 має особистий борг перед позивачем, останній не надав.

Отже такі вимоги позивача є безпідставними.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 боргу КС «Злагода» у зв`язку з їх безпідставністю.

Вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є похідними від первісних позовних вимог, а тому також задоволенню не підлягають.

Щодо оскарження додаткового рішення

Відповідно до пунктом 3 частини першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

01 січня 2021 року між ОСОБА_2 та адвокатом Бабошиним А. С. укладено договір про надання правничої допомоги, на виконання якого адвокат Бабошин А. С. надав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5990 від 23 листопада 2017 року, видане на підставі рішення Ради адвокатів м. Києва від 09 листопада 2017 року та витяг з Єдиного реєстру адвокатів.

Згідно з пунктом 3.1 договору гонорар за договором за безпосередню участь у справі № 127/33081/19 становить 10 000 грн.

На виконання умов договору ОСОБА_2 надано квитанції № TR 17045257.23667.5787 від 30 травня 2022 року на суму 10 000 грн.

Згідно акта виконаних робіт у справі № 127/33081/19 від 30 травня 2022 року загальна вартість витрат на правничу допомогу складає 10 000 грн.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про відмову в стягненні з нього судових витрат на користь ОСОБА_2 .

Статтею 137 ЦПК України закріплено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилом ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 цієї статті закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як слідує з матеріалів справи, заява ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення подана у визначений законом строк з дня ухвалення рішення судом першої інстанції - 30 травня 2022 року (а. с. 214).

Крім того, відповідач до закінчення судових дебатів у справі зробив усну заяву про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду будуть подані докази про понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зробила висновок про те, що:

«витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України) При прийнятті рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат».

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як зазначалося вище, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції. Копії квитанції № TR 17045257.23667.5787 від 30 травня 2022 року підтверджують сплату ОСОБА_2 обумовленої договором про надання правничої допомоги суми 10 000 грн.

Зважаючи на умови договору про надання правничої допомоги, враховуючи виконані адвокатом Бабошиним А. С. роботи та надані послуги, а також те, що справа не є складною, містить невелику кількість письмових доказів, адвокат безпосередньої участі в судовому засіданні у розгляді справи не брав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про не співмірний заявлений розмір витрат сторони відповідача із складністю справи та виконаній адвокатом роботі, а тому ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що Бабошин А. С. не є адвокатом не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Вимоги позивача про ухвалення окремої ухвали є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на положеннях Цивільного процесуального закону.

Щодо доводів апеляційної скарги на ухвалу про виправлення описки

Статтею 269 ЦПК України визначено, що суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 листопада 2020 року в справі № 300/765/15-ц (провадження № 61-7654св20) звернула увагу на те, що:

«судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу. Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його прав осудності».

Суд першої інстанції, задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 , дійшов висновку про наявність описок, а саме: в описовій частині рішення в 5, 10 абзацах сторінки 3 у зазначенні: дати довіреності «09.06.2021 р.» замість «09.06.2020 р.», «на а. с. 201-202 - копія протоколу позачергових загальних зборів членів КС «Злагода» замість «на а. с. 201-202 - копія протоколу позачергових зборів членів КС «Злагода» та визнав необхідним вказати відповідні виправлення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки з копії довіреності слідує, що вона видана 09 червня 2020 року. На а. с. 201-202 т. 2 - копія протоколу позачергових зборів членів КС «Злагода» від 06 травня 2016 року.

Суд першої інстанції вірно зазначив в рішенні, а саме в описовій частині: (абзац 3, сторінка 3) «на а. с. 23 - копія протоколу № 1 позачергових зборів членів КС «Злагода» від 06.05.2016 р.»

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи КС «Злагода»: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 82, офіс 610, що вірно зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Крім того, рішенням суду першої інстанції відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , тому це рішення не підлягає примусовому виконанню. Указані позивачем неточності не впливають на можливість реалізації судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не містять об`єктивних підстав для її скасування.

Отже, доводи апеляційних скарг не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2022 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2022 року та ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: Т. О. Денишенко

В. В. Оніщук