ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4157/22 Справа № 212/5169/21 Суддя у 1-й інстанції - Борис О.Н. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/5169/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Макух Аліна Василівна, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (надалі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ПрАТ «УПСК») про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 25 січня 2020 року, на автодорозі Т0403 «Мар`янське- Берислав» 86 км + 500 м, водій ОСОБА_3 , рухаючись на автомобілі «Ford Fokus», р.н. Республіки Польша НОМЕР_1 , не впорався з керуванням, в результаті чого керований ним автомобіль з`їхав у кювет та перекинувся, а пасажир ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , який є страхувальником транспортного засобу «Ford Fokus», р.н. Республіки Польша НОМЕР_1 , на момент скоєння ДТП була застрахована у страховій компанії ПрАТ «УПСК». У зв`язку з цим позивачі подали до страхової компанії ПрАТ «УПСК» повідомлення про ДТП, через представника ТОВ Юридична компанія «Відшкодування», та заяви про виплати страхового відшкодування, пов`язаного з лікуванням потерпілого, шкоди, пов`язаної з тимчасовою непрацездатністю, пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, а також моральної шкоди.

У травні 2021 року відповідач направив представнику позивачів повідомлення про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки відсутні документи, які підтверджують настання цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу ОСОБА_3 за шкоду, пов`язану з тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 .

Посилаючись на викладене, вважають відмову відповідача безпідставною та просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на лікування 13663,89 грн, шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності 4723 грн, шкоду, пов`язану з стійкою втратою працездатності 85014,00 грн, моральну шкоду 5170,00 грн, 7629,65 грн. пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, та на користь ОСОБА_2 витрати на лікування у сумі 49350,00 грн. та пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування 3 468,02 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Макух А.В., просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Апеляційна скаргам мотивована тим, що судом не було враховано статті 509, 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України та Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до яких особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Страховий випадок настав з моменту, коли водій ОСОБА_3 , рухаючись на автомобілі «Ford Fokus», р.н. Республіки Польша НОМЕР_1 , не впорався з керуванням, в результаті чого керований ним автомобіль з`їхав у кювет та перекинувся, а пасажир ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а тому страховий зобов`язаний відшкодувати витрати на лікування потерпілого.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Від представника відповідача ПрАТ «УПСК» надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, яке обгрунтоване введенням в Україні воєнного стану, що перешкоджає своєчасно отримувати та опрацьовувати вхідну кореспонденцію, а також забезпечити безпосередню участь представника у судовому засіданні. При цьому, представник відповідача ПрАТ «УПСК» зазначає, що в наступних судових засіданням він прийматиме участь в режимі відеоконференції поза межами приміщеня судуд з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційне провадження у даній справі відкрито ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року, із призначення справи за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Макух Аліна Василівна, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в ній матеріалами, на 18 травня 2022 року.

Отже, розгляд апеляційної скарги позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Макух Аліна Василівна, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року призначено в межах строків, визначених ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними в ній матеріалами, а тому клопотання представника відповідача ПрАТ «УПСК» про відкладення судового розгляду та його подальшу участьу с удових засіданнях, з викорситанням підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС, задоволенню не підлягає.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що, внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 , 25 січня 2020 року, близько 07.30 год. на автодорозі Т0403 «Мар`янське- Берислав» 86 км + 500 м, який не впорався з керуванням, в результаті чого автомобіль з`їхав у кювет та перекинувся, пасажир ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.286 КК України, згідно яких 25.01.2020 року, о 07.30 годині, ОСОБА_3 , рухаючись на транспортному засобі «Ford Fokus», р.н. Республіки Польша НОМЕР_1 , на автодорозі Т0403 «Мар`янське- Берислав» 86 км + 500 м, який не впорався з керуванням, в результаті чого автомобіль з`їхав у кювет та перекинувся, а пасажир ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла, закритий перелом акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням ( а.с. 6).

Згідно Полісу №АО2717577 відповідальність водія транспортного засобу «Ford Fokus», р.н. Республіки Польша НОМЕР_1 , станом на 25.01.2020 року, застрахована у ПрАТ «УПСК» (а.с. 7).

Керівник ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування», діючи в інтересах позивачів, 30.04.2020 року направив на адресу ПрАТ «УПСК» заяву про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а.с. 4) та 23.11.2020 року копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №590480, згідно якої позивачу ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності з 10.08.2020 року з наступним переоглядом у серпні 2021 року (а.с. 31).

27.05.2021 року відповідач направив на адресу адвоката Кульчицького О.С., діючого в інтересах позивачів, відповідь, згідно якої відсутні підстави для виплати страхового відшкодування за подією ДТП, яка мала місце 25.01.2020 року за фактом травмування позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з розглядом ДТП в кримінальній справі та відсутністю документів, що підтверджують настання цивільно- правової відповідальності водія транспортного засобу «Ford Fokus», р.н. Республіки Польша НОМЕР_1 , ОСОБА_3 . Одночасно, ПрАТ «УПСК» повідомив про призупинення строку розгляду заяви про страхове відшкодування на підставі абз.4 п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с. 37,38).

У зв`язку з травмуванням у ДТП 25.01.2020 року позивач ОСОБА_1 тривалий час перебував у медичних закладах на лікуванні (а.с.13-24), за результатами якого останньому встановлена друга група інвалідності з 10.08.2020 року з наступним переоглядом 01.08. 2021 року (а.с. 31).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що досудове слідство у кримінальному провадженні за фактом ДТП, в результаті якого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, ще триває, вину водія ОСОБА_3 у скоєному ДТП не встановлено. Оскільки, страхова компанія не відмовляла у виплаті страхового відшкодування, а, відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, зупинила його виплату до отримання судового рішення у кримінальному провадженні, то звернення позивачів до суду з позовом в цій справі є передчасним.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою-третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому, слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

У даній справі судом першої інстанції не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_1 або непереборної сили.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача, а відсутність остаточного рішення суду за результатами розгляду кримінального провадження щодо дорожньо-транспортної пригоди не є підставою для відмови у задоволенні вимог потерпілої особи щодо відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (надалі Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В пункті 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV вказано, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV).

Пунктами 24.1-24.3 статті 24 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до ДТП) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі (стаття 25 Закону № 1961-IV).

Відповідно до статті 26 1 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами г і ґ пункту 41.1 та підпунктом в пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

В пункті 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) зазначено, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Оскільки, судом не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_1 або непереборної сили, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача, у зв`язку з чим, страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

При цьому, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Враховуючи наведене, відмова страховика ПрАТ «УПСК» у виплаті страхового відшкодування у вигляді витрат на лікування потерпілого (13 663,89 грн. на користь позивача ОСОБА_1 та 49350,00 грн. на користь позивачки ОСОБА_2 ), шкоди, пов`язаною із тимчасовою втратою працездатністю (4 723,00 грн. на користь позивача ОСОБА_1 ) та стійкою втратою працездатністю (95 014,00 грн. на користь позивача ОСОБА_1 ), та моральної шкоди (5 170,00 грн. на користь позивача ОСОБА_1 ), є неправомірною, й ці суми підлягають стягненню в судовому порядку у повному обсязі, як такі, що розраховані позивачами у відповідності до вимог статей 24 261 Закону № 1961-IV, та не спростовані відповідачем.

Крім того, згідно зі статтею 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

У пункті 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За таких обставин, з відповідача ПрАТ « УПСК» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 7 629,65 грн. та на користь позивачки ОСОБА_2 у розмірі 3 468,02 грн., відповідно до розрахунку, проведено позивачами (а.с. 39 40), який не оспорено відповідачем та з яким погоджується колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів стягує судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, у загальному розмірі 4 225,49 грн. (1 690,19 грн. + 2 535,30 грн.), з відповідача ПрАТ «УПСК» на користь держави.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Макух Аліна Василівна, задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року -скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрати на лікування у розмірі 13 663 гривень 89 копійок, відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, у розмірі 4 723 гривень 00 копійок, відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, у розмірі 85 015 гривень 00 копійок, моральну шкоду, заподіяну внаслідок длрожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5 170 гривень 00 копійок, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 7 629 гривень 65 копійок, а всього 116 200 (сто шістнадцять тисяч двісті) гривнь 54 (п`ятдесят чотири) копійки.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 витрати на лікування у розмірі 49 350 гривень 00 копійок, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 3 468 гривень 02 копійки, а всього 52 818 (п`ятдсят дві тисячі вісімсот вісімнадцять) гривень 02 (дві) копійки.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь на користь держави судові витрати у справі у розмірі 4 225 (чотири тисячі двісті двадцять п`ять) гривень 49 (сорок дев`ять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: