Справа № 204/81/22
Провадження № 2-о/204/28/22 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2022 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, в якій просив видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити кривднику перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 та з малолітнім ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити кривднику наближатися на 200 метрів до місця проживання заявниці за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити кривднику вести листування, телефонні переговори з заявником та з малолітнім ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування даної заяви вказав, що заявниця проживає разом з кривдником, онуком та дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 12.12.2021 року. За час сумісного проживання, кривдник постійно застосовує фізичне та психологічне насильство до заявниці, її онука ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та до її дітей. 14.06.2021 року видавався тимчасовий обмежувальний припис строком на 10 діб. Однак, після закінчення його дії, кривдник знову вчинив насильство, що підтверджується постановою суду від 21.12.2021 року в справі №204/9421/21 за ст. 173-2 КУпАП. 10.12.2021 року знову видано тимчасовий припис строком на 10 діб (до 20.12.2021 року), адже кривдник вчинив фізичне насильство відносно свого онука завдавши йому легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком №3163 від 10.12.2021. Не дивлячись на вжитті заявницею заходи, загроза фізичного та психологічного насильства залишається великою, а тимчасові приписи не зупиняють кривдника та є неефективними.

Представник заявниці ОСОБА_4 та заявниця в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, раніше представником було подано заяву, в якій просив розгляд заяви провести без їх участі, заяву підтримали у повному обсязі, проти проведення засідання без технічної фіксації не заперечували.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявниці підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, яка видана ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що до складу сім`ї входять: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) уповноважений власник (співвласник, наймач), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) дружина, діти: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та онуки: ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (а.с. 6).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно зі ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 753/23624/18 (провадження № 61-9012св19) зазначено, що суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/86173759).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Так, Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року у справі №204/4820/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень 00 копійок. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 15 (п`ятнадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок (а.с. 8-10).

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року у справі №204/9421/21 ОСОБА_2 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 (п`ять) діб (а.с.11-12).

Також, 10.12.2021 капітаном поліції ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було винесено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), проживаючого в АДРЕСА_1 , у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства: психологічного характеру, а саме погрожував фізичною розправою за місцем мешкання дружини, доньки, зятя та онуки. Заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с. 13).

Відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №3163 на підставі заяви матері обстеженого від 10.12.2021 року, проведено судово-медичне обстеження гр. ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітній), який мешкає: АДРЕСА_1 , відповідно до якого вбачається, що у нього виявленні тілесні ушкодження у вигляді: синців та внутрішньо-шкіряних крововиливів в міжбрівній області з переходом на спинку на носу та обличчі праворуч, що спричинені від дії тупого предмету (предметів) можливо в термін, на який вказує обстеження. Обставини: зі слів матері та дитини: «10.12.2021 року біля 08.15-08.20 години мій дідусь бив мене ременем з бляшкою по обличчю, від чого я впав та дідусь бив мене ногою та рукою по тулубу».

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються;

протидія домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать:

1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника;

2) обмежувальний припис стосовно кривдника;

3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи;

4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Відповідно до ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України, у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 350-1-350-8, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити в повному обсязі.

Видати обмежувальний припис, яким:

- заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 та з малолітнім ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) наближатися на 200 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та з малолітнім ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців.

Строк дії обмежувального припису рахувати з дня ухвалення рішення.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Копію рішення направити до відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік, та Центральній адміністрації Дніпровської міської ради.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Самсонова