справа № 492/813/21
РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2022 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гусєвої Н.Д.,

при секретарі Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, набутого під час шлюбу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого під час шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем з 03 березня 2000 року перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2006 року сторони придбали житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими спорудами. Посилаючись на те, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та частки позивачки та відповідача на зазначений будинок є рівними, позивачка просила суд визнати вказаний будинок спільною власністю, набутою під час шлюбу, та здійснити його поділ, виділивши позивачці 1/2 частку вказаного будинку, оскільки відповідач відмовився в добровільному порядку здійснити поділ вказаного будинку, що змусило позивачку звернутися до суду з зазначеним позовом.

У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, але надали до суду письмові заяви, згідно яких просили суд здійснити судовий розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог про поділ майна, набутого під час шлюбу, однак заперечує проти стягнення з нього судових витрат.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані з розподілом майна подружжя, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися СК України та ЦК України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Зі свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 03 березня 2000 року Виконкомом Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 (а.с. 6, 7) та ОСОБА_2 (а.с. 11, 12, 54), про що було зроблено відповідний актовий запис за № 5 (а.с. 8).Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , виданих Відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10).

Згідно договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2006 року,ОСОБА_2 , відповідач по справі, придбав у власність житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 58-59) та за ОСОБА_2 , відповідачем по справі, зареєстровано право власності на зазначений спірний будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 3100347 від 31 жовтня 2006 року (а.с. 60), Інформацією сформованою за допомогою «Реєстр нерухомості» № 125298473 від 25 травня 2021 року (а.с. 13).

Як вбачається зі Звіту про належну оцінку вартості житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість зазначеного житлового будинку з господарськими спорудами, що належить ОСОБА_2 , відповідачу по справі, визначена на підставі застосування порівняльного підходу оцінки, та станом на 20 липня 2021 року становить 93 800,00 грн. (а.с. 14-15).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України.

Відповідно до чинного законодавства загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об`єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин.

Згідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Право спільної сумісної власності не поділене на частки, тому усі співвласники мають однакове, рівне право володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном.

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.

Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Прагнення реалізувати це право не завжди є свідченням відсутності злагоди між співвласниками.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 22, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 325 ЦКможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України відповідно до якої кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Судом встановлено, що під час шлюбу сторін між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , відповідачем по справі, 31 жовтня 2006 року був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_2 купив житловий будинок з господарчими спорудами АДРЕСА_1 . Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку від 31 жовтня 2006 року купівля вищезазначеного будинку вчинена за 10000,00 грн. Зазначений договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 1681634, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів 3100347 від 31 жовтня 2006 року (а.с. 60). З Інформації сформованої за допомогою «Реєстр нерухомості» № 125298473 від 25 травня 2021 року, вбачається, що спірний будинок зареєстрований за ОСОБА_2 , відповідачем по справі (а.с. 13).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що сторони в період зареєстрованого шлюбу придбали на ім`я відповідача ОСОБА_2 вищезазначене майно у зв`язку з чим вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя, набутого під час шлюбу, захистити своє порушене право власності не мала змоги, беручи до уваги, що на день ухвалення рішення суду сторони не дійшли примирення, суд прийшов до висновку, що порушене право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений позивачкою спосіб.

Аналізуючи зазначені норми права, з`ясовуючи встановлені судом обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, докази, надані сторонами у справі, вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання вказаного будинку спільною власністю набутою під час шлюбу та здійснення його поділу, виділивши позивачці 1/2 частку вказаного будинку, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України вимоги позивачки щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки її позов задоволено та понесені нею витрати підтверджені відповідним документом (а.с. 1).

На підставі ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 16, 328, 368, 372 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 7, 12, 13, 19, 48, 76-81, 89, 141, 211, 247, 258-259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати житловий будинок з господарчими спорудами АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя, набутою під час шлюбу, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) і ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) та поділити спільне майно подружжя, виділивши ОСОБА_1 , Ѕ частку житлового будинку з господарчими спорудами АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 938 (дев`ятсот тридцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо рішення було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.