КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/5453/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 10 грудня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року позивач - ПрАТ «Страхова група «ТАС» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 65 000 грн. та судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 31.08.2020 року о 15-11 год. в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Jeep», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вказував, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На момент ДТП діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.09.2019 року

№AO/506954 ПАТ «СГ «ТАС» щодо ризиків, пов`язаних з експлуатацією автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130 000 грн. та франшизою у розмірі 00,00 грн.

Зазначав, що автомобіль марки «Renault», державний реєстраційний номерНОМЕР_1 , використовувався з метою надання платних послуг перевезення пасажирів (таксі), що умовами полісу не було передбачено.

Так, позивач здійснив виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «Jeep», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 130 000 грн.

Оскільки відповідач порушив умови полісу, використовуючи автомобіль «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якості таксі, він зобов`язаний компенсувати позивачу 50% виплаченого страхового відшкодування, а саме: 65 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 10 грудня 2021 рокупозов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СГ «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 65 000 грн. та судовий збір в сумі 2 270 грн., а всього - 67 270 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким залишити позовні вимоги без задоволення.

Скарга обґрунтована тим, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості у порядку п. 38.1.1 ст. 38, п. 38-1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п. 13.2 статті 13 цього Закону, проте сума задоволених позовних вимог майнового характеру 65 000,00 грн. є такою, що стягнута з відповідача у надмірному розмірі, а позивачем взагалі не було доведено факт заподіяння шкоди під час використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону, тому взагалі відсутні підстави для задоволення судом таких вимог.

Вказує, що він не здійснював експлуатацію транспортного засобу «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування або положеннями Розпорядження Держфінпослуг від 09.07.2010 року № 566, чи з порушенням інших умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 зазначеного Закону, зокрема - вказаний автомобіль не використовувався для надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг з перевезення пасажирів та багажу на таксі.

Більше того, зазначає, що ні відповідач, ні страхувальник за Полісом ОСЦПВВНТЗ № А0/5069544 ( ОСОБА_2 ) не є фізичними особами-підприємцями та взагалі жодним іншим чином у будь-якій формі не здійснюють підприємницьку діяльність як суб`єкти господарювання, пов`язану з наданням послуг пасажирських чи вантажних перевезень.

Наголошує, що позивач взагалі не надав жодних інших доказів (та взагалі - належних, достатніх допустимих та достовірних доказів) на доведення факту заподіяння шкоди саме у зв`язку з використанням забезпеченого ТЗ, як таксі з метою надання платних послуг перевезення пасажирів, лише посилаючись на фототаблицю і начебто констатуючи факт заподіяної шкоди саме за наведених обставин.

Але суд першої інстанції, розглядаючи й вирішуючи справу по суті, ухвалюючи рішення, неповно та не всебічно дослідив усі обставини справи, грубо проігнорував ряд фактів, якімають вирішальне й ключове значення для вирішення спору, не врахував актуальну правозастосовчу практику Верховного Суду і відтак - дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією автомобіля «Renault» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) була застрахована без умови використання такою транспортного засобу в якості таксі, та вказане авто використовується відповідачем з метою надання платних послуг перевезення пасажирів, що умовами полісу не передбачено, тому відповідач порушив умови такого полісу обов`язкового страхування, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має компенсувати ПрАТ «СГ «ТАС» 50 % виплаченого страхового відшкодування, урозмірі 65 000 грн.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 31.08.2020 року о 15-11 год. в м. Києві сталася дорожньо- транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Jeep», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (власник - ТОВ «Аграрі»).

Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2020 ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, то розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з полісом №АО/5069544 від 24.09.2019 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПАТ «СГ «ТАС» відносно автомобіля «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн., франшиза у розмірі 00,00 грн.

07.09.202019 року директор ТОВ «Аграрі» звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 23.09.2020 року, складеного ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Jeep» (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ), в результаті його пошкодження в ДТП складає 228 899 грн 20 коп. з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ.

Встановлено, що згідно страхового акту №26419/01/920 від 16.11.2020 року, складеного AT «СГ «TAC» на підставі заяви про настання випадку №19595/01/2020/53 від 07.09.2020 року сума страхового відшкодування ТОВ «Аграрі» згідно договору

№ А05069544 від 24.09.2019 року становитъ 130 000 грн.

AT «СК «TAC» (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому ТОВ «Аграрі» на загальну суму 130 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

Згідно наданих суду матеріалів, зокрема фототаблиці та за відсутності інших даних вбачається, що автомобіль «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , використовується з метою надання платних послуг перевезення пасажирів (таксі), що умовами полісу страхування не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

За ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право договору підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Завдана шкода винуватцем ДТП відшкодована не була, у зв`язку з чим власник пошкодженого автомобіля з метою отримання страхового відшкодування звернувся до АТ «СГ «ТАС» з відповідною заявою.

За правилами ст.1191 ЦК України особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.38.1.1 ст. 38, п.38-1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. У разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Оскільки цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована без умови використання такого транспортного засобу в якості таксі, тоді як вказане авто використовується відповідачем з метою надання платних послуг перевезення пасажирів (таксі), що умовами полісу не передбачено, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач порушив умови такого Полісу обов`язкового страхування, у зв`язку з чим має компенсувати 50 % виплаченого страхового відшкодування, а саме, у розмірі 65 000 грн.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 10 грудня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: