КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/4943/2022 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Олійника В.І., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ТАС» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди у сумі 29403,51 грн, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 03.03.2020 р. о 16:05 год. ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в місті Києві на Печерському узвозі, 13, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованим транспортним засобом Lexus LX570 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Оскільки на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія ТАС» за договором страхування серії АО № 6491015, останнє здійснило страхову виплату у сумі 14 663,73 грн. Вона відремонтувала автомобіль і вартість відновлювального ремонту склала 35 915,14 грн, вартість запчастин склала 8 152,10 грн, фактичні витрати по відновленню автомобіля склала 44 067,24 грн, тому просить стягнути на її користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року задоволено позов. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 29403,51 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 840,80 грн сплаченого судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції адвокат Маринушкін А.Г. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просила заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що у страховому полісі ліміт цивільно-правової відповідальсті складає - 100000,00 грн, а вартість відновлювального ремонту становить 44067,24 грн. Вважає, що оскільки позивачем не надавались заперечення та зауваження щодо визачення розміру матеріального, що складає 14663,73 грн., додаткову експертизу не проводила, з заявою до страховика про доплату страхового відшкодування не зверталась, вказане свідчить про узгодження з її боку суми страхової виплати. Звертає, увагу суду на те, що відповідач не може нести відповідальність за правову необізнаність позивача. Вказує, що заявлена позивачем майнова шкода покривається лімітом страхового відшкодування та має бути сплачена страховиком.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішенння суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач, враховуючи, що на час скоєння пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, враховуючи суму страхового відшкодування, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, знаходить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 29403,51 грн, тобто завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду, слід стягнути з відповідача, а також посилався на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 14.09.2016 р. у справі № 6-725цс16.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2020р. ОСОБА_3 визнано виною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу, і відповідно до обставин, встановлених означеною постановою суду, 03.03.2020р. о 16:05 год. ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в місті Києві на Печерському узвозі, 13, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованим транспортним засобом Lexus LX570 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 водія ОСОБА_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження; у постанові від 27.05.2020 р. зазначено, що вина ОСОБА_3 підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 400394 від 03.03.2020 р., даними схеми ДТП, даними письмових пояснень осіб, які долучені до матеріалів справи.

Встановлено, що станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована та відповідано полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО №6491015 від 19.08.2019 року встановлено ліміт відповідальності - 100000,00 грн., розмір франшизи - 0,0 грн.. Строк дії вказаного полісу з 20.08.2019 до до 19.08.2020 року.

20.03.2020 року здійснено огляд пошкодженого автомобіля Lexus LX570 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та складено протокол огляду транспортного засобу. На підставі вказаного протоколу складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку №3134 від 29.03.2020року відповідно до якого вартість збитків складає - 14663,73 грн.

Відповідно до Акту виконаних робіт Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД» № від 18.05.2020 р. щодо відновлювального ремонту транспортного засобу Lexus LX570 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , всього на суму 35915,14 грн, заяву на переказ готівки № 33 від 18.05.2020 р., рахунок-фактуру Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД» № від 15.05.2020 р., акт виконаних робіт Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД» № 200008640 від 21.05.2020 р. щодо відновлювального ремонту транспортного засобу Lexus LX570 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , всього на суму 6862,10 грн, заяву на переказ готівки № 33 від 18.05.2020 р., рахунок-фактуру ФОП ОСОБА_4 № СФ-000000747 від 04.05.2020 р., видаткову накладну ФОП ОСОБА_4 № РН-0000570 від 06.05.2020 р., всього на суму 1290,00 грн, квитанцію № 1951-3905-6156-4203 від 05.05.2020 р., а всього фактично витрачено на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу кошти у сумі 44067,24 грн,.

Різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме: 44067,24 - 14663,73 грн = 29403,51 просить позивач стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі якщо деліктні відносини поєднані з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду від 09 липня 2021 року у справі № 522/14085/19 провадження № 61-16771св20 та постановах Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі№ 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що заявлена позивачем до стягнення із відповідача майнова шкода покривається та не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ТАС»приймав участь у розглядуваній справі та мав можливість, у тому числі, подавати докази на підтвердження правомірності здійсненої ним виплати страхового відшкодування.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц)./

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки згідно із договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Закону ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування потерпілому, а розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у даній справі. Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що майнова шкода, яку просить стягнуть позиваєть, має покриватись страховою компанією, а тому має бути сплачена страховиком, а не винуватцем ДТП.

Відтак, що ліміт відповідальності страховика Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ТАС» становить 100000 грн і суми, яку проситься стягнути позивач достатньо для покриття фактично завданої майнової шкоди позивачу.

Таким чином, суд апеляційної приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав керуватись відповідно до положень ст. ст. 979, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та релевантною практикою Верховного суду.

Посилання суду першої інстанції на абсолютне право позивача є необґрунтованим та спростовуються нормами матерального права наведеними у висновоках викладених управовій позиції Верховного Суду від 09 липня 2021 року у справі № 522/14085/19 провадження № 61-16771св20.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи, що змінено було лише мотиви відмови у задоволенні позову, підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, а саме за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ТАС», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 )витрати по сплаті судового збору розмірі 1261 гривень 21 копійка.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «17» травня 2022 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко О.І. Сліпченко В.І. Олійник