провадження 2/201/968/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив 62 «Вчитель 4» і територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12 листопада 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОК «Житлово-будівельний кооператив 62 «Вчитель 4» і територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником посилаються на те, що 25 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його рідної сестри ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 звернувся Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті його рідної сестри ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на квартиру - АДРЕСА_2 .

Однак 09 лютого 2018 року державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з огляду на те, що в інвентаризаційній справі КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради відсутні відомості про право власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, у позивача виникає необхідність звернутись до суду за захистом інтересів ОСОБА_1 та визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2 згідно наступних обставин: 04 липня 1997 року Виконкомом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих видано ордер № 543 члену ЖСК № 62 ОСОБА_3 та її родині яка складається з 4-х чоловік: самої ОСОБА_3 , чоловіка - ОСОБА_4 , сина - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ..

Згідно з довідок, виданих 19 грудня 2017 року №. 340 та 16 листопада 2018 року № 23 головою ОК «ЖБК 62 «Вчитель-4» Рижкової Н І. вбачається, що ОСОБА_3 за життя мешкала в квартирі АДРЕСА_2 , була членом кооперативу і свій пайовий внесок внесла повністю в 1979 році.

Отже, ОСОБА_3 повністю сплативши в 1979 році пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_2 ., набула право власності на це нерухоме майно. Разом з тим, як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії в матеріалах спадкової справи довідка КП «ДМБТІ» ДОР від 27 грудня 2017 року № 18122, відомості про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 - відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер вітчим ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . Після смерті матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , відкрилась спадщина, до складу якої увійшла кооперативна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку спадкування за законом у відповідності до ст. 1261, 1268 ЦК України, спадщину прийняла ОСОБА_2 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини що підтверджується довідкою ОК «ЖБК 62 «Вчитель-4» від 19 грудня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла рідна сестра позивача - ОСОБА_2 , яка фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 а саме: нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 . Державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру, отже позивач не має можливості оформити спадкові права без звернення до суду з даним позовом.

Після смерті ОСОБА_2 єдиним спадкоємцем є позивач ОСОБА_1 .. З викладеного вбачається, що позивач у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини, а також приймаючи до уваги, що спадкодавець ОСОБА_2 яка фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , яка в свою чергу за життя набула право власності на вказану позивачем квартиру АДРЕСА_2 , сплативши в повному обсязі пайовий внесок ОК «ЖБК 62 «Вчитель-4», виникає необхідність в судовому порядку визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на цю квартиру в місті Дніпрі.

Позивач прийняв спадщину та вступив в права спадкування, фактично отримав право на спадкове майно після смерті сестри, утримує це спадкове майно, звернувся до нотконтори з питанням отримання свідоцтва про право спадкування, але отримали відмову, тому звернулися до суду за захистом своїх прав. Отже звернення до нотаріуса ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно (квартиру) оформити потрібно і він оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про своє право власності в порядку спадкування по законом після смерті сестри, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було, позивач вважає, що його права порушено, все ним зроблено правильно і згідно закону та просив визнати за ним право на вказане в позові майно в порядку спадкування за законом, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОК «Житлово-будівельний кооператив 62 «Вчитель 4» визнав вимоги позову і не заперечував проти його задоволення; підтримав позов та викладені в позові обставинами, їх дії з цього питання відповідають закону, просив розглянути справу по закону за наявними матеріалами без їх участі і задовольнити позов.

Представник відповідача територіальної громади в особі Дніпровської міської ради

не погодився з викладеними в позовах обставинами, фактично підтвердивши правильність викладеного, їх дії відповідають вимогам закону, не заперечувала проти слухання справи без її участі.

Представник третьої особи Першої Дніпровської державної нотаріальної контори в засідання не з`явився, в письмовому зверненні до суду погодилися з викладеними в позовах обставинами, фактично підтвердивши правильність викладеного, їх дії відповідають вимогам закону, не заперечували проти слухання справи без їх участі.

З`ясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає всі позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 04 липня 1997 року Виконкомом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих видано ордер № 543 члену ЖСК № 62 ОСОБА_3 та її родині яка складається з 4-х чоловік: самої ОСОБА_3 , чоловіка - ОСОБА_4 , сина - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Згідно з довідок, виданих 19 грудня 2017 року №. 340 та 16 листопада 2018 року № 23 головою ОК «ЖБК 62 «Вчитель-4» Рижкової Н І. вбачається, що ОСОБА_3 за життя мешкала в квартирі АДРЕСА_2 , була членом кооперативу і свій пайовий внесок внесла повністю в 1979 році.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» (який втратив чинність 20 червня 2007 року, але діяв на час виникнення правовідносин, а саме виплати в повному обсязі пайового внеску), член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 01 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру.

Таким чином, ОСОБА_3 повністю сплативши в 1979 році пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_2 ., набула право власності на це нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер вітчим ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . Після смерті матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , відкрилась спадщина, до складу якої увійшла кооперативна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку спадкування за законом у відповідності до ст. 1261, 1268 ЦК України, спадщину прийняла ОСОБА_2 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини що підтверджується довідкою ОК «ЖБК 62 «Вчитель-4» від 19 грудня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла рідна сестра позивача - ОСОБА_2 , яка фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 : квартиру АДРЕСА_2 .

25 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його рідної сестри ОСОБА_2 . 09 лютого 2018 року позивач звернувся Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті його рідної сестри ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 .

Однак 09 лютого 2018 року державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з огляду на те, що в інвентаризаційній справі КП «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР відсутні відомості про право власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, у позивача виникає необхідність звернутись до суду за захистом інтересів ОСОБА_1 та визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3 .

Після смерті матері сестри ОСОБА_2 єдиним спадкоємцем є позивач - ОСОБА_1 .. З викладеного вбачається, що позивач у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини, а також приймаючи до уваги, що спадкодавець ОСОБА_2 яка фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , яка в свою чергу за життя набула право власності на вказану позивачем квартиру АДРЕСА_2 , сплативши в повному обсязі пайовий внесок ОК «ЖБК 62 «Вчитель-4», виникає необхідність в судовому порядку визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на цю квартиру в міст Дніпрі.

Позивач додатково повідомив суд про факт рейдерського наміру заволодіти спірною квартирою. Від так за ОСОБА_5 01 березня 2018 року було зареєстровано право власності на спірну квартиру на підставі підроблених документів, що встановлено матеріалами кримінального провадження № 0000942 та рішенням Жовтневого районного суду від 21 липня 2021 року у справі 201/10443/20, яким скасовано рішення державного реєстратора Підгородненської міської ради Воронюка Костянтина Валерійовича, індексний номер 3991078 від 01 березня 2018 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 . Рішення набрало законної сили.

Позивач прийняв спадщину та вступив в права спадкування, фактично отримав право на спадкове майно після смерті сестри, утримує це спадкове майно, звернувся до нотконтори з питанням отримання свідоцтва про право спадкування, але отримали відмову, тому звернулися до суду за захистом своїх прав. Отже звернення до нотаріуса ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно (квартиру) оформити потрібно і він оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про своє право власності в порядку спадкування по законом після смерті сестри, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо.

В зв`язку з обставинами, що склалися, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права відповідно до положень статті 16 ЦК України. Позивач вважає, що його права порушено, все ним зроблено правильно і згідно закону та просив визнати за ними право власності на вказану квартиру після смерті сестри в порядку спадкування за законом. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було і позивач вимушений був звернутися до суду з позовом в порядку спадкування.

Суд вважає всі позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом з`ясовано, що дійсно 04 липня 1997 року Виконкомом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих видано ордер № 543 члену ЖСК № 62 ОСОБА_3 та її родині яка складається з 4-х чоловік: самої ОСОБА_3 , чоловіка - ОСОБА_4 , сина - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Згідно з довідок, виданих 19 грудня 2017 року №. 340 та 16 листопада 2018 року № 23 головою ОК «ЖБК 62 «Вчитель-4» Рижкової Н І. вбачається, що ОСОБА_3 за життя мешкала в квартирі АДРЕСА_2 , була членом кооперативу і свій пайовий внесок внесла повністю в 1979 році.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» (який втратив чинність 20 червня 2007 року, але діяв на час виникнення правовідносин, а саме виплати в повному обсязі пайового внеску), член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 01 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру.

Таким чином, ОСОБА_3 повністю сплативши в 1979 році пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_2 ., набула право власності на це нерухоме майно. Але з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що в матеріалах спадкової справи довідка КП «ДМБТІ» ДОР від 27 грудня 2017 року № 18122, відомості про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 - відсутні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті спадкодавця члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно- будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, який повністю вніс пайовий внесок, - до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер вітчим ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . Після смерті матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , відкрилась спадщина, до складу якої увійшла кооперативна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку спадкування за законом у відповідності до ст. 1261, 1268 ЦК України, спадщину прийняла ОСОБА_2 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини що підтверджується довідкою ОК «ЖБК 62 «Вчитель-4» від 19 грудня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла рідна сестра позивача - ОСОБА_2 , яка фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 : квартиру АДРЕСА_2 .

25 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його рідної сестри ОСОБА_2 . 09 лютого 2018 року позивач звернувся Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті його рідної сестри ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 .

Однак 09 лютого 2018 року державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з огляду на те, що в інвентаризаційній справі Комунального підприємства «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради відсутні відомості про право власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, у позивача виникає необхідність звернутись до суду за захистом інтересів ОСОБА_1 та визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як зазначено вище, державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру, отже позивач не має можливості оформити спадкові права без звернення до суду з даним позовом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Після смерті матері сестри ОСОБА_2 єдиним спадкоємцем є позивач - ОСОБА_1 .

З викладеного вбачається, що позивач у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини, а також приймаючи до уваги, що спадкодавець ОСОБА_2 яка фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , яка в свою чергу за життя набула право власності на вказану позивачем квартиру АДРЕСА_2 , сплативши в повному обсязі пайовий внесок ОК «ЖБК 62 «Вчитель-4», виникає необхідність в судовому порядку визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на цю квартиру в міст Дніпрі.

Позивач додатково повідомив суд про факт рейдерського наміру заволодіти спірною квартирою. Від так за ОСОБА_5 01 березня 2018 року було зареєстровано право власності на спірну квартиру на підставі підроблених документів, що встановлено матеріалами кримінального провадження № 0000942 та рішенням Жовтневого районного суду від 21 липня 2021 року у справі 201/10443/20, яким скасовано рішення державного реєстратора Підгородненської міської ради Воронюка Костянтина Валерійовича, індексний номер 3991078 від 01 березня 2018 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 . Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Позивач прийняв спадщину та вступив в права спадкування, фактично отримав право на спадкове майно після смерті сестри, утримує це спадкове майно, звернувся до нотконтори з питанням отримання свідоцтва про право спадкування, але отримали відмову, тому звернулися до суду за захистом своїх прав. Отже звернення до нотаріуса ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно (квартиру) оформити потрібно і він оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про своє право власності в порядку спадкування по законом після смерті сестри, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В зв`язку з обставинами, що склалися, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права відповідно до положень статті 16 ЦК України. Позивач вважає, що його права порушено, все ним зроблено правильно і згідно закону та просив визнати за ними право власності на вказану квартиру після смерті сестри в порядку спадкування за законом. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було і позивач вимушений був звернутися до суду з позовом в порядку спадкування.

Стаття 41 Конституції України гарантує: «Кожний має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю... Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.»

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Спори розглядаються судами про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування у тому разі, коли є документ про право спадкодавця на нерухоме майно (договір міни, купівлі-продажу, свідоцтво про право на спадщину, свідоцтво про право на житловий будинок, видане сільською радою), але документи не були зареєстровані в БТІ. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових праву нотаріальному порядку.

Згідно Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до вимог статті 1216 ТІК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Таким чином, позивачі, у встановленому законом порядку, фактично набули право власності на частку спадщини, що залишилася після смерті їх матері.

Частиною 1 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст цього права становлять можливості власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном. При цьому на зміст права не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до абзацу 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини та їх гарантії, відповідно до ст. З Конституції України, визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Весь час позивачі зі спадкодавцем фактично проживали разом в розумінні статті 3 сімейного кодексу України: «Сім`ю складають особи, і спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права обов`язки». Факт спільного проживання позивачів з матір`ю в місті Дніпро підтверджують копії паспортів, довідка з місця мешкання, довідка. Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги, які проживали спадкодавцем і у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із заяві про прийняття спадщини. З огляду на вищевикладені обставини і праві отримання у спадок вказаного нерухомого майна, своєчасно звернулися до нотаріуса метою оформлення права на спадщину і отримання свідоцтва у порядку спадкування, не отримали свідоцтво про спадщину і мають право на вказану спадщину.

За правилами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ч. З ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмово заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду правилами позовного провадження.

За правилами ч. З ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця та той з подружжя, хто його пережив, батьки.

Конституцією України ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 1, діє принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законі сподівання» ефективно скористатися правом власності. Натомість сподівання на визнання права власності на майно, яким тривалий час неможливо було користуватися ефективно, не може вважатися «майном» у розумінні ст. Першого протоколу до Конвенції; це також стосується умовної вимоги, як втрачає силу внаслідок недотримання цієї вимоги. Відповідно до прецедентного права суду будь-яке втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо дотримання основоположних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображене в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутим цілями. Більше того, так само, як і в інших сферах соціальної, фінансової і економічної політики, національні органи мають певну свободу розсуду під час прийняття і виконання законів, що регулюють питання власності та договірні відносини. Цю свободу розсуду все ж таки мають контролювати європейські структури. Тому Суд повинен був упевнитися, чи не були перевищені надані Урядові межі свободи розсуду, тобто чи застосовано в цій справі доктрина «ultra vires» (хоча й законну саму по собі) з урахуванням принци пропорційності. У справі «Вольф-Ульрих фон Мальтцан та інші проти …» ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікувані заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретацій вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону, тобто встановлю законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії щ норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах іф порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Внаслідок смерті матері, а потім і сестри позивача, відкрилася спадщина, часом відкриття якої є її день смерті.

В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. Ст. 392 ЦК України також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності.

Застосовуючи вищенаведені норми права до спірних правовідносин, оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права та законні інтереси позивача, останній і вважав необхідним звернутися до суду з вказаними позовними вимогами про визнання права власності на майно в порядку спадкування після смерті сестри, які він вважає законними та обґрунтованими.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. У ст. 129-1 Конституції України вказано, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, в даному випадку немає перешкод для набуття позивачем права приватної власності на вказане майно квартиру.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги можливу позицію відповідача чи інших осіб стосовно не погодження з певними положеннями позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про право власності в порядку спадкування по закону в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 21, 41, 55, 58, 124, 129, 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 15, 16, З, 5, 15, 16, 321, 328, 392, 1217, 1218, 1220, 1223, 1226, 1258, 1259, 1261-1265, 1269, 1270, 1282 ЦК України, ст. 46 Закону України «Про нотаріат», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні заяви задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 20 травня 2022 року.

Суддя -