Єдиний унікальний номер 243/4551/20
Номер провадження 22-ц/804/252/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді Мірути О.А.,

суддів Мальованого Ю.М., Тимченко О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2021 року по цивільній справі № 243/4551/20 за заявою ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню (головуючий у 1 інстанції суддя Пронін С.Г.),

В С Т А Н О В И В :

06 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернувся із заявою, в якій просив визнати судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, щомісячно, виданий 27 травня 2021 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що про існування судового наказу він дізнався лише в липні 2021 року. Судовий наказ та заяву про його видачу він поштою не отримував. Ознайомившись з судовим наказом, вважає, що були відсутні підстави для його видачі.

Визнав, що дійсно є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та не заперечує проти їх утримання, але вважає, що заявник ОСОБА_1 на момент подання до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів не мала можливості власноруч підписати дану заяву, оскільки в січні 2020 року вона разом з дітьми поїхала на непідконтрольну територію та з 03.01.2020 року лінію розмежування не перетинала, а через деякий час повідомила його по телефону, що продукти їй більше не потрібні і вона не має наміру повертатися.

Додатково зазначив, що з сином в останній раз спілкувався весною 2020 року та з цього часу усі контакти сина заблоковані, де перебувають діти і в яких умовах мешкають йому невідомо, а тому він звернувся до відділу поліції з заявою про викрадення його дітей та підробку підпису ОСОБА_1 . Також йому не зрозуміло, на користь кого з нього стягнуті аліменти за судовим наказом та хто їх отримує.

Також йому стало відомо, що 25 травня 2020 року ОСОБА_1 , перебуваючи на непідконтрольній території України, звернулась на вказаній території до суду з заявою про стягнення з нього аліментів на утримання дітей.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2021 року заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано судовий наказ від 27 травня 2020 року, виданий Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, у справі № 243/4551/20 (провадження 2-н/243/478/20) за заявою ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 з вказаною ухвалою суду не погодилася та подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2021 року є незаконною, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначила, що стягнення аліментів за заочним рішенням Горняцького міжрайонного суду м. Макіївки від 24.07.2020 року № 2/042/269/2020, не може бути підставою для задоволення вказаної заяви та визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки вказаний суд створювався не за законодавством України, його рішення є недійсним. Діти мешкають разом з нею та перебувають на її утриманні, а батько ОСОБА_2 самоусунувся від утримання та спілкування з дітьми, поклавши всі обов`язки по матеріальному утриманню, догляду та піклуванню за дітьми на неї.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що ОСОБА_1 не мала можливості подати заяву на видачу судового наказу, оскільки виїхала на непідконтрольну територію та не поверталась, а тому наполягає, щоб апеляційний суд залишив апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволенн я, а ухвалу суду без змін.

Представник ОСОБА_1 адвокат Сильченко О.В. в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити. На запитання суду додав, що діти проживають на території, не підконтрольній владі України за адресою АДРЕСА_1 та перебувають на її утриманні.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили відмовити у її задоволенні.

На запитання суду в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтвердив, що є батьком дітей, не заперечує сплачувати аліменти на їх утримання, діти з їх мамою ОСОБА_1 перебувають на території, не підконтрольній владі України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 6,7).

25 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на двох малолітніх дітей.

27 травня 2021 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області видано судовий наказ про щомісячне стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Макіївка Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, починаючи з 25 травня 2020 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після досягнення повноліття найстаршою дитиною аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

06 жовтня 2021 року ОСОБА_2 подав заяву про визнання судового наказу, виданого 27 травня 2021 року таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що вказаний наказ виданий судом помилково, за відсутності у нього аліментних зобов`язань перед ОСОБА_1 оскільк вже сплачує аліменти на підставі іншого судового рішення .

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 та визнаючи судовий наказ від 27 травня 2020 року, виданий Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, у справі № 243/4551/20, № 2-н/243/478/2020 за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції послався на те, що наведені у заяві ОСОБА_2 обставини є визначеними ст. 432 ЦПК України підставами для визнання судового наказу такими, що не підлягає виконанню, а саме судом встановлено, що з ОСОБА_2 вже стягуються аліменти за іншим рішенням суду на користь ОСОБА_1 на утримання їх спільних неповнолітніх дітей.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони не відповідає встановленим на підставі досліджених доказів обставинам справи та вимогам процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є видом виконавчого документу. Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної вище норми ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих заявником та досліджених в судовому засіданні доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідно до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

За нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 (а.с. 9) надав згоду на неодноразові тимчасові виїзди (поїздки) з території підконтрольної України їх дітям ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , яка забезпечує їх повернення до місця їх постійного проживання.

Заявник ОСОБА_2 у поданій заяві визнав, що в січні 2020 року ОСОБА_1 разом з дітьми виїхала на непідконтрольну територію та з 03.01.2020 року лінію розмежування не перетинала.

У відповіді Слов`янської міської ради Донецької області служби у справах дітей від 29.06.2021 року та 04.08.2021 року зазначено, що спеціалістом служби у справах дітей Слов`янської міської ради у телефонному режимі проводились спроби зв`язатись з ОСОБА_1 , але зв`язок був відсутній. За адресою АДРЕСА_2 та на території Слов`янської міської ради ОСОБА_1 разом з дітьми не мешкає.

Тобто, на підставі належних та допустимих доказів, з урахуванням обставин, визнаних заявником ОСОБА_2 встановлено, що з січня 2020 року ОСОБА_1 разом з дітьми виїхала з місця проживання та перебуває на непідконтрольній Україні території.

Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2020 року за № 2/243/1625/2020. № 243/4552/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трирічного віку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , з якою проживає малолітня дитина, у розмірі 1/10 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання по розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Горняцкого межрайонного суда так званої Донецкой Народной Республики від 24 июля 2020 року задоволена заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуті аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначене рішення не має юридичної сили, а тому не може враховуватися судами на території України.

На підставі викладеного, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції що з ОСОБА_2 вже стягуються аліменти за іншим рішенням суду на користь ОСОБА_1 на утримання їх спільних неповнолітніх дітей, тому погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині.

Також колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 , що заявник ОСОБА_1 на момент подання до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів не мала можливості власноруч підписати дану заяву, оскільки в січні 2020 року вона разом з дітьми виїхала на непідконтрольну територію та з 03.01.2020 року лінію розмежування не перетинала, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до ст. 58 ЦПК України за ордером від 25.05.2020 року ( а.с. 2) на підставі договору про надання правової допомоги/доручення від 22.05.2020 року, власноруч підписана заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_1 була подана через її представника - адвоката Шевченко С.А., який в наступному представляв її інтереси під час провадження по справі в суді.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи про невідповідність підпису заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не надав суду жодних належних та допустимих доказів своїм припущенням щодо не відповідності підпису заявника ОСОБА_1 на заяві про видачу судового наказу.

Судом встановлено, що за нотаріальною згодою батька ОСОБА_2 мати ОСОБА_1 тимчасово вивезла їх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на територію, не підконтрольну владі України. ОСОБА_2 є батьком дітей та повинен утримувати їх до досягнення ними повноліття.

Заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку щомісячно на кожну дитину, відповідає вимогам ч.1 п.4 ст. 161 ЦПК України.

Підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених ст. 165 ЦПК України колегією суддів не встановлено.

Отже, в судовому засіданні не встановлено, що судовий наказ було видано помилково або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню та не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, починаючи з 25 травня 2020 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , виданий 27 травня 2021 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, таким, що не підлягає виконанню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2021 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.А. Мірута

Судді: Ю.М. Мальований

О.О. Тимченко

Повне судове рішення складено 12 січня 2022 року.

Суддя О.А. Мірута