Справа № 362/952/22
Провадження № 4-с/362/10/22
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2022 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Неділько А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Обухівського району Київської області скаргу Акціонерного товариства «Універсал банк» на рішення державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

Стягувач звернувся до суду із скаргою, у якій зазначає, що головним державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Назаренко О.Ю. від 19 лютого 2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 55308624.

Посилаючись на те, що державний виконавець поруши норми Закону України «Про виконавче провадження» та рішення суду фактично не виконано, стягувач просить скасувати зазначену постанову та зобов`язати державного виконавця винести постанову про відновлення виконавчого провадження (а.с. 1 2).

Заявник, боржник і державний виконавець в судове засідання не прибули.

Дослідивши письмові докази по справі та надані державним виконавцем копії матеріалів виконавчого провадження в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків.

Постановою головного державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Назаренко О.Ю. від 19 лютого 2019 року закінчено виконавче провадження № 55308624 (а.с. 4).

Вказану постанову обґрунтовано тим, що відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» нерухоме майно боржника передано стягувачу в рахунок погашення боргу.

Зокрема, державний виконавець виніс оскаржувану постанову на підставі пункту 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.

Проте, із наданих суду письмових доказів вбачається, що нерухоме майно боржника, яке було передано стягувачу в рахунок погашення боргу, не було заставлене і не було предметом іпотеки.

Також, за змістом виконавчого листа, на виконання якого відкрито дане виконавче провадження, встановлено, що здійснювалось виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом, а не звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як наслідок, державний виконавець не мав правових підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, слід врахувати, що постанову від 13.06.2018 року про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу, винесено державним виконавцем у виконавчому провадженні № 52058310, за яким сума боргу становить 931 948 гривень 21 копійка (а.с. 32 34).

Натомість, нерухоме майно боржника передано стягувачу в рахунок погашення боргу за ціною продажу в сумі 664 700 гривень 00 копійок, що підтверджується відповідним актом державного виконавця від 13.06.2018 року (а.с. 29 31).

Тобто, через часткове погашення боргу, слід вважати, що виконавче провадження не виконано.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не відповідає положенням статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», чим порушує права заявника щодо належного здійснення виконавчого провадження у якому він є стягувачем, а тому вони підлягають поновленню шляхом її скасування.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, з метою усунення допущених порушень та поновлення порушених прав стягувача, суд вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову.

Отже, через скасування судом оскаржуваної постанови буде поновлено права стягувача.

При цьому, суд враховує наступне.

У пункті 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що суд не має права зобов`язувати посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Таким чином, не підлягають задоволенню вимоги заявника про зобов`язання державного виконавця прийняти постанову про відновлення виконавчого провадження, оскільки такі дії мають бути вчинені державним виконавцем згідно із Законом України «Про виконавче провадження.

Вирішуючи питання стосовно поновлення строків подання скарги, суд виходить з того, що згідно із дати відбитку штампу відділення поштового зв`язку на конверті та інформації з офіційного сайту «Укрпошта», заявник отримав відповідь 03.02.2022 року, а тому заявник не пропустив строки звернення до суду, встановлені статтею 449 ЦПК України та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки дану скаргу на рішення державного виконавця було заявником здано на пошту 11.02.2022 року, про що також свідчить відбиток штампу відділення поштового зв`язку на конверті (а.с. 8, 9, 19).

Отже, коли заявником дотримано строки звернення до суду, то і немає необхідності їх поновлювати.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог скарги.

На підставі статті 452 ЦПК України, на відділ державної виконавчої служби слід покласти судові витрати, пов`язані з розглядом скарги.

На підставі наведеного, керуючись ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 10 розділу IX «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції з організації примусового виконання рішень, ст. ст. 258 261, 450 452 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Назаренко Олени Юріївни від 19 лютого 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 55308624.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Стягнути з Васильківського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в дохід держави 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 копійок у відшкодування судових витрат.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий