Справа № 539/4820/21
Провадження № 2/539/342/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Даценка В.М.,

з участю секретаря Ковтун І.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

У позові вказала, що у її власності перебувало домоволодіння АДРЕСА_1 .06.11.2009р. позивачка подарувала Ѕ частину вищевказаного домоволодіння своєму синові, відповідачу по справі.

У 2015р. через сімейні негаразди відповідач покинув житловий будинок та переїхав проживати до своєї співмешканки ОСОБА_5 , користується фактично лише гаражем.

13.01.2020р. ОСОБА_4 подарував належну йому частку житлового будинку ОСОБА_5 .

Бажаючи повернути собі моє майно і розуміючи фіктивність договору дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , позивачка звернулась у суд із позовом «про визнання договору дарування фіктивним та розірвання іншого договору дарування». Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 23.11.2020 року позов був повністю задоволений. Постановою Полтавського апеляційного суду від 23.03.2021 рішення місцевого суду було скасоване, винесене нове рішення, яким у задоволені позову було відмовлено повністю. Ця цивільна справа у даний час знаходиться на розгляді Касаційного цивільного суду Верховного Суду.

ОСОБА_4 з 13.01.2020 не є співвласником домоволодіння, однак весь час намагається умисно створити позивачці всіляку шкоду, завдати клопоту та позбавити спокою.

ОСОБА_4 03.10.2021, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, приїхав до домоволодіння позивачки і вчинив сварку, намагався без будь-якої реальної потреби потрапити всередину житлового будинку. По даному факту відносно ОСОБА_4 складено постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.178 КУпАП.

Так, 06.11.2021 у нічний час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 прийшов до домоволодіння позивача і намагався потрапити всередину житлового будинку. При цьому він брутально ображав позивачку нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, гучно гупав у вхідні двері. Потім знайшов сокиру і умисно розтрощив вхідні двері у будинок, а коли потрапив в середину будинку, то, будучи озброєний сокирою перелякав всіх мешканців будинку, вчинив там скандал, розкидав речі, поперевертав на підлогу меблі та побутову техніку. По даному факту ОСОБА_1 звернулась до поліції, але поліція в діях ОСОБА_4 не знайшла складу кримінального правопорушення і ніяких реальних заходів реагування до нього не вчинила, обмежилась лише профілактичною бесідою.

Діями відповідача позивачу завдана значна майнова шкода. Ця шкода полягає у витратах на відновлення пошкодженого відповідачем майна (вхідних дверей). На відновлення даного майна (придбання нових дверей та їх встановлення) позивачка витратила 10196 грн.

Вищеописаними діями відповідача, окрім майнової шкоди, позивачу була завдана і моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральну шкоду позивачка оцінює в 50000грн.

Прохає суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 на відшкодування завданої майнової шкоди 10196 грн, на відшкодування завданої моральної шкоди 50000 грн. та понесені нею судові витрати в розмірі 9816 грн.

29.12.2021 р. від відповідача надійшов відзив на позов, який мотивовано тим, що відповідач повністю заперечує всі обставини викладені позивачем в позовній заяві та завдання позивачу будь-якої матеріальної та моральної шкоди.

На момент спору, відповідно до Постанови Полтавського апеляційного суду від 23.03.2021 року по справі 539/1509/20 відповідач був членом сім`ї власника спірного житла, та зареєстрований там у встановленому Законом порядку.

Таким чином, він тривалий час користувався житлом, на що мав законне право, оскільки таке користування ґрунтувалося на зареєстрованому праві власності його дружини, згідно договору, що був визнаний законним судом та був дійсним, а відтак, мав право безперешкодного доступу до житлового приміщення.

Оскільки сам позивач зазначає, що такому доступу вона перешкоджала, незрозуміло яке її право було порушено.

Щодо нанесення позивачу відповідачем матеріальних збитків, в матеріалах справи відсутні докази їх завдання.

Позивач вказав, що йому була завдана моральна шкода, але не надав докази, які підтверджують зазначену шкоду.

Слід зазначити, що позивач також не заявив про звернення до спеціальних експертних установ щодо проведення психологічної експертизи. Психологічна експертиза могла надати висновки чи є у Позивача зміни в емоційному стані, індивідуально- психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (зазначивши такі обставини); чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для особи; чи спричинені особі страждання за умов ситуації, що досліджуються у справі та навіть який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду).

Тобто, єдиним належним підтвердженням спричинення позивачу моральної шкоди є висновок судово-психологічної експертизи, котрий не був наданий позивачем, а тому заявлена сума та і сама вимога про стягнення моральної шкоди з відповідача є необґрунтованою та безпідставною.

Прохає відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди в повному обсязі.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, на задоволенні наполягають. При цьому представник позивача зазначив, що питання розподілу витрат на правничу допомогу буде ініційовано після завершення судового розгляду.

Представник відповідача позов не визнав, проти його задоволення заперечує, пояснення дав аналогічні викладеним у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, докази, заслухавши учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 15.09.2009 року позивачка була одноособовим власником будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

06.11.2009 року 1/2 частину свого будинку із відповідною частиною господарчих побудов ОСОБА_1 подарувала своєму синові, відповідачу ОСОБА_4 , про що між ними був укладений договір дарування частини житлового будинку від 06.11.2009 року серії ВМО № 855213/855214, який був посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Афанасієвською І.В., зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій зла №2232, зареєстрований КП «Лубенське МБТІ» у книзі №43, номер запису 11892.

13.01.2020 року, ОСОБА_4 уклав договір дарування належної йому частки у їх спільному будинку із дружиною ОСОБА_5 , який був посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Афанасієвським Д.В., зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за номером 55, рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 50631486 (номер запису про право власності 35017741).

На ґрунті сімейних відносин між сторонами склалися неприязні стосунки.

Вироком суду від 26.02.2020 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні відносно ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 ККУ (спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я), засуджений до покарання у виді 240 годин громадських робіт, який набрав законної сили 30.03.2020 року.

В зв`язку із вчиненням злочину обдарованим ОСОБА_4 відповідно до ч. 1 ст. 727 ЦК України позивачкою в судовому порядку ініційовано питання розірвання договору дарування частини нежитлового будинку від 06.11.2009 року також ініційовано питання визнання недійсним договору дарування від 13.01.2020 року.

Справа неодноразово розглядалася судами різних інстанцій.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 12.11.2020 року відповідні вимоги повністю задоволені.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 23.03.2021 рішення місцевого суду було скасоване, винесене нове рішення, яким у задоволені позову було відмовлено повністю.

Постановою ВСУ від 17.11.2021р. постанову Полтавського апеляційного суду від 23.03.2021р. скасовано та залишено в силі рішення Лубенського міськрайонного суду.

Таким чином за остаточним рішенням суду касаційної інстанцій відновлено право власності позивачки на весь будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

06.11.2021 у нічний час, ОСОБА_4 прийшов до домоволодіння позивача і намагався потрапити всередину житлового будинку, однак його позивачка не впускала. За допомогою сокири відповідач вибив вхідні двері та зайшов у будинок, вчинив сварку. По даному факту ОСОБА_1 звернулась до поліції. Згідно довідки про результати розгляду звернення ОСОБА_1 06.11.2021р. (а.с.29), дане звернення не містить ознак кримінального правопорушення.

Разом з тим, протиправними діями ОСОБА_4 , які виразилися в пошкодженні майна, а саме вхідних дверей, ОСОБА_1 завдана майнова шкода, яка відповідно видаткової накладної №ЦБМ-001250 від 15.11.2021р. складає 10196 грн. (а.с.33)

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди до ОСОБА_4 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що такі дії були вчинені через те, що позивачка перешкоджала його законному праву користування житловим приміщенням.

Наявний цивільно-правовий спір (усунення перешкод в користуванні майном) не може бути вирішений шляхом пошкодження самого майна, яке відповідно до наведених судових рішень є власністю позивачки.

Також суд відхиляє посилання відповідача на те, що надана видаткова накладна № ЦБМ-001250 від 15.11.2021 року не є належним доказом у справі.

В ній дійсно відсутнє посилання на позивачку, як одержувача. Як пояснила остання одержувачем вказано юридичну особу, яка виконала роботи з встановлення двері.

Оцінюючи належність такого доказу суд виходить з дати документу 15.11.2021 року, переліку придбаного товару, які узгоджуються з описуваними подіями.

Крім того, суд враховує те, що відповідач обмежився лише запереченням належності такого доказу, при цьому не надав жодних доказів на підтвердження того, що вартість пошкодженого майна не відповідає дійсності.

Таким чином, оскільки докази позивачки є більш імовірним, ніж навпаки («баланс ймовірностей»), суд визнає їх належними доказами у справі.

Крім матеріальної шкоди, позивачка вказує про завдану їй моральну шкоду, яку оцінює в 50000 грн. Така шкода полягає в душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою її сина щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні її честі та гідності.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно роз`яснення Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 5 від 31.03.1995 року із змінами та доповненнями від 25.05. 2001 року в п.5 абзацу 2 вказано, що в обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи обставини справи, суд оцінює моральну шкоду, завдану пошкодженням майна. Інша шкода, пов`язана з домашнім насильством відповідача по відношенню до позивачки, не є предметом цього розгляду, при цьому її спричинення не підтверджено належними та допустимими доказами (зокрема, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП).

Відтак, зважаючи на обставини, встановлені в судовому засіданні, виходячи з засад розумності та справедливості, суд, вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3000 грн моральної шкоди.

Представником позивачаадвокатом Шестаковим О.В. зроблено усну заяву, якою повідомлено про намір надання доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення суду у справі.

З огляду на положення ст. 270 ЦПК України суд, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;3) судом не вирішено питання про судові витрати;4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судовий збір на підставі п. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,133, 137, 141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 10196 грн (десять тисяч сто дев`яносто шість грн.), завдану моральну шкоду в розмірі 3000 грн (три тисячі грн.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 962 грн. 48 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.05.2022р.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М.Даценко