Справа № 697/215/22
Провадження № 2/697/181/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12 травня 2022 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Льон О.М.

за участю секретаря с/з Чемерис Л.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м.Каневі, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: фізична особа підприємець ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: фізична особа підприємець ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником транспортного засобу - автомобіля HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору. В жовтні 2021 року на підставі усного договору з ФОП ОСОБА_3 (далі третя особа), вказаний автомобіль було передано останній в користування (оренду). В листопаді 2021 року на підставі договору суборенди ТЗ №2 від 30.11.2021 автомобіль третьою особою було передано у користування відповідачу.

06.12.2021 о 14 год. 30. хв відповідач, керуючи автомобілем HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Ентузіастів в м. Каневі, в районі будинку № 69 цієї вулиці, не вибрав безпечної швидкості і не врахував дорожню обстановку, та здійснив ДТП - зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_2 та автобусом д.н. НОМЕР_3 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.12.1. Правил дорожнього руху (далі ПДР), за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП.

Крім того, під час ДТП ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.А ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП. Постановою Канівського міськрайонного суду від 13.01.2022 у справі № 697/2624/21 було встановлено, що відповідач своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна в результаті керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Внаслідок ДТП йому, як власнику транспортного засобу, було завдано матеріальних збитків на суму 195874,59 грн., що підтверджується звітом № 20111206/Ф від 30.12.2021 автотоварознавчої експертизи про незалежну оцінку визначення вартості матеріального збитку, проведеною Експертною компанією ЕКСПЕРТПЛЮС (ТОВ «ЕКСПЕРТПЛЮС»). За проведення вказаної експертизи ним було додатково сплачено 1200,00 грн.

Відповідно до п. 6.5. договору суборенди № 2 від 30.11.2021, Суборендар, яким є ОСОБА_2 - відповідач по справі, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану автомобілю, та повинен відшкодувати пов`язані з цим збитки. Просить стягнути з відповідача на його користь шкоду, завдану неправомірними діями від ДТП в розмірі 195874,59 грн., витрати пов`язані з оплатою проведення експертизи в розмірі 1 200,00 грн., а всього 197074,59 грн., а також понесені ним судові витрати у розмірі 1970,75 грн.

Ухвалою судді від 08.02.2022 відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 16.03.2022, яке в подальшому було відкладено у зв`язку неявкою відповідача.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, направив до суду електронне повідомлення про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі (а.с.103).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ринковий В.І. у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи було повідомлено належним чином (а.с.104,105).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації. Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: фізична особа підприємець ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.102).

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, яким обґрунтовуються позовні вимоги, визнавши щодо виниклих правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу автомобіля HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 14.07.2021 (а.с.54).

Згідно договору суборенди транспортного засобу №2 від 30.11.2021 вбачається, що між ФОП ОСОБА_4 (надалі іменується Орендар) та ОСОБА_2 (надалі іменується Суборендар) укладено договір, відповідно до якого Орендар зобов`язується передати, а Суборендар прийняти у строкове платне користування легковий автомобіль (далі - Предмет суборенди), який перебуває у Орендаря на праві користування, згідно договору оренди. Марка, модель, державний номер, рік випуску, колір, номер кузова автомобіля, зазначаються в акті приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього Договору (а.с.6-9).

Відповідно до п.2.1 вище вказаного Договору суборенди автомобіль надається в оренду на строк 1 тиждень, термін якого починається 30 листопада 2021 року та закінчується 07 грудня 2021 року.

Відповідно до п.3.4 Договору, передбачено, що автомобіль, що суборендується повинен бути застрахований орендарем полісом ОСЦПВВНТЗ. Страхування автомобіля оплачується Орендарем. Договір страхування повинен бути підписаний до початку експлуатації автомобіля, що суборендується згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 6.5 Договору, у разі знищення або пошкодження предмету суборенди, суборендар зобов`язаний відшкодувати орендарю пов`язані з цим збитки незалежно від наявності чи відсутності вини суборендаря.

Згідно акту приймання-передачі до Договору суборенди транспортного засобу №2 від 30.11.2021, ФОП ОСОБА_3 на виконання умов договору передала, а ОСОБА_2 прийняв технічно справний легковий автомобіль: марки HYUNDAI, модель: SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, номер кузова НОМЕР_5 , рік випуску: 2016, пробіг 149525 км.

Одночасно з автомобілем, Орендар передав, а Суборендар прийняв: комплект ключів та документи на автомобіль (сервісна книжка, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) (а.с.10).

Відповідно до наданого позивачем звіту №2021206/Ф від 30.12.2021 про визначення вартості матеріального збитку вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 станом на 06.12.2021 (дата оцінки) становить 195874,59 грн. (а.с.11-51).

Згідно акту №ОУ-0000143 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.12.2021 та розрахунку-фактури №СФ-0000143 від 20.12.2021, вартість виконаних робіт ТОВ «ЕКСПЕРТПЛЮС» з надання висновку щодо визначення розміру матеріального збитку КЗТ HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 становить 1200,00 грн. (а.с.52,53).

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем зазначено, що між ним та ФОП ОСОБА_3 у жовтні 2021 року було укладено усний договір оренди належного йому транспортного засобу HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі якого в подальшому - 30.11.2021 між ФОП ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір суборенди даного транспортного засобу та який відповідно було передано у користування відповідачу.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Договір оренди ТЗ між ФОП ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 , як і договір суборенди ТЗ між ФОП ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено у простій письмовій формі, хоча ст. 799 ЦК України встановлює обов`язкову умову для договору оренди транспортного засобу за участі фізичної особи у вигляді нотаріального посвідчення такого договору.

Оскільки укладені між сторонами договори найму (оренди) транспортного засобу не було нотаріально посвідчено, тому в силу частини другої статті 799 ЦК України, вони є нікчемними, та відповідно до ст. 216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю.

Крім того, відповідно до п.6.5 Договору суборенди ТЗ №2 від 30.11.2021, у разі знищення або пошкодження предмету суборенди, суборендар зобов`язаний відшкодувати орендарю пов`язані з цим збитки незалежно від наявності чи відсутності вини суборендаря. Таким чином, судом встановлено, що за даним договором у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 не виникають майнові зобов`язання.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 квітня 2019 року по справі № 200/12448/15-ц.

Стосовно стягнення матеріальної шкоди через пошкодження належного позивачу автомобіля HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 , суд доходить наступного висновку.

Як убачається зі змісту позову позивач вказує, що 06.12.2021 о 14 год. 30. хв відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Ентузіастів в м. Каневі, в районі будинку № 69 цієї вулиці, не вибрав безпечної швидкості і не врахував дорожню обстановку, та здійснив ДТП - зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_2 та автобусом д.н. НОМЕР_3 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

При цьому позивачем не надано суду постанови суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та визнання його винним у вчиненні даних адміністративних правопорушень, як і не надано інших доказів, а саме доказів, що на місце ДТП викликалися працівники поліції, схеми ДТП, тому вина відповідача у ДТП підлягає доведенню на загальних підставах.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином судом не встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.12.2021, відповідач перебував за кермом належного позивачу автомобіля HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , договори оренди та суборенди вказаного транспортного засобу є нікчемними в силу закону, а тому у суду відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 195874,59 грн. та витрат пов`язані з оплатою проведення експертизи.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем у справі взагалі не зазначено та не надано суду доказів на підтвердження страхування належного йому транспортного засобу автомобіля HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , тоді як пункт 3.4 Договору суборенди від 30.11.2021 містить посилання про те, що автомобіль, який суборендується повинен бути застрахований орендарем полісом ОСЦПВВНТЗ. Страхування автомобіля оплачується Орендарем. Договір страхування повинен бути підписаний до початку експлуатації автомобіля, що суборендується згідно з умовами цього договору. А відповідно до п.6.5 Договору суборенди у разі знищення або пошкодження предмету суборенди, суборендар зобов`язаний відшкодувати орендарю пов`язані з цим збитки незалежно від наявності чи відсутності вини суборендаря (а.с.6-9).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В цьому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (п. 35, 56, 57, 58). Також у даній постанові та інших, зокрема, у справі №760/15471/15-ц від 03.10.2018 Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», №1961 IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Враховуючи викладене, беручи до уваги надані позивачем докази по справі, суду не можливо встановити чи є ОСОБА_2 належним відповідачем у справі щодо стягнення матеріальної шкоди, з огляду на те, що цивільна відповідальність володільця (Орендаря) вказаного транспортного засобу, залученого у участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, на момент вчинення ДТП мала бути застрахована, як про це зазначено у договорі суборенди ТЗ №2 (п.3.4), а також про наявність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вказано у Акті приймання-передачі до Договору суборенди ТЗ від 30.11.2021 №2 (а.с.10).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (Постанови Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже у даній справі позивачем не надано суду належних та допустимих докази на підтвердження, як факту завдання шкоди за участю відповідача ОСОБА_2 , так і доказів того, що останній є належним відповідачем у справі. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП та витрат пов`язаних з проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: фізична особа підприємець ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий О.М. Льон

Повний текст рішення суду складено 19 травня 2022 року (14,15 травня вихідні дні).