Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 712/8262/21

Провадження №2/712/344/22

12 січня 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Вдовенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

27.07.2021 року позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування своїх вимог вказувала, що ОСОБА_1 , є власником будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до реєстру територіальної громади м. Черкаси, у будинку по АДРЕСА_1 , власником якого є позивач, прописано три особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; її син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач, ОСОБА_2 , вже більше 10 років не з`являвся за даною адресою, оскільки виїхав до Росії, де і на даний час проживає. Крім того відповідач і раніше не проживав у цьому будинку, а лише був у ньому прописаний. Слід зазначити, що вона є власницею вказаного домоволодіння з 2017 року і може підтвердити, що за цей період особу відповідача жодного разу не бачила, і взагалі з ним не знайома. Не проживаючи за даною адресою, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має і взагалі ним не цікавиться та ні на що не претендує. Ніяких перешкод у проживанні відповідача нею не чинилося, він добровільно давно поїхав з будинку, ще до того як вона стала власником. Реєстрація відповідача в будинку створює їй перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача, повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг не може та інше.

Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

01 жовтня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву підтримує та просить її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позов не подавав.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 27/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 31.05.2016 року за номер 4514 виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., а також витягом інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.05.2016 р. № 60311961.

ОСОБА_1 є власником 5/20 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 27.10.2017 року за номер 1-3138 виданого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2017 р. № 101787445.

ОСОБА_1 є власником 33/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 22.11.2017 року за номер 1-3443 виданого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.11.2017 р. № 104726341.

ОСОБА_1 є власником 15/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 22.11.2017 року за номер 1-3138 виданого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.01.2018 р. № 110263157.

Відповідно до акту опитування сусідів від 10 грудня 2021 року встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично не проживає за місцем реєстрації, АДРЕСА_1 , починаючи з 08 серпня 2014 року.

Відповідно до реєстру територіальної громади м. Черкаси, у будинку по АДРЕСА_1 , власником якого є позивач, прописано три особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; її син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Факт не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 з 2014 року підтверджується актом опитування сусідів від 10.12.2021 року № 6647, затвердженим головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Центральний».

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном, відповідно до ст.391 ЦК України.

Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом.

Пред`являючи позов, позивачка посилається на те, що відповідач був зареєстрований у спірному житловому будинку за згодою попереднього власника, а після переходу права власності на цей будинок до позивачки втратив право користування житловим приміщенням, не являєтьбся членом сім`ї позивачки, тому підлягає до зняття з реєстраційного обліку.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст.317,383ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.

Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до ст.. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».

Формулювання «згідно з законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (п. 43 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, вона має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній темі. (п. 56 у справі «Зехентнер проти Австрії»).

При вирішенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» втрати членом сім`ї власника житла права на його користування, слід керуватися принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й з урахуванням виду спірних правовідносин, іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач тривалий час, з 2014 року не проживає у спірному будинку, не бере участі в утриманні житла, реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні створює перешкоди позивачу у користуванні позивачкою будинком, чим порушує її права як власника, збільшуючи витрати по оплаті комунальних послуг, порушені права та законні інтереси позивача підлягають до поновлення та судового захисту. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом.

Суд також враховує при цьому, що позбавлення особи згідно із законом права користування житлом, до якого вона втратила інтерес відповідатиме легітимній меті здійснення власником своїх прав, не буде непропорційним втручанням у право на житло, що змусить її нести надмірний тягар, забезпечить справедливий баланс між правами власника у розумінні ст. 1 Протоколу 1 та правом особи на повагу до житла за змістом ст. 8 Конвенції.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем не заявлено вимоги про відшкодування відповідачем судових витрат.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст.4, 7, 10, 81, 141, 263-266, 280-282, 352-354 ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволено.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Черкаського апеляційного суду) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, відповідачем у випадку залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст рішення виготовлено 17 січня 2022 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3