Справа № 203/419/22
Провадження № 2/0203/723/2022
18.05.2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Медведєвій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом Дніпровського державного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання,
26 січня 2022 року Дніпровський державний медичний університет звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання.
В обґрунтування позову зазначено, що на підставі протоколу засідання приймальної комісії від 10 серпня 2009 року наказом ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 500-ОС від 10 серпня 2009 року ОСОБА_1 зараховано на перший курс Дніпропетровської медичної академії. 24 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою б/н. Згідно з умовами укладеної угоди відповідач зобов`язався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Зазначений правочин укладено зі згоди і за домовленістю з відповідачем та він відповідає вимогам Цивільного кодексу України щодо свободи договору. Згідно наказу ректора ДЗ «ДМА» № 506-ос від 27 червня 2015 року «Про випуск спеціалістів» відповідачу присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю, видано документ про вищу освіту у зв`язку із завершенням навчання. На виконання умов Угоди після завершення навчання згідно витягу з протоколу № 2 від 11 грудня 2014 року засідання державної комісії по розподілу випускників ДЗ «ДМА» Міністерства охорони здоров`я України» 2015 року відповідач був направлений до ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України» на посаду дитячого лікаря-хірурга. Згідно листа ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України» м. Жовті Води № 2-18/1738 від 14 серпня 2015 року відповідач прибув до інтернатури та у відповідності до листа даного закладу від 21 серпня 2015 року був зарахований до інтернатури закладу згідно з направленням на роботу № 59 від 18 березня 2015 року. Наказом ДЗ «ДМА» № 773 від 01 вересня 2015 року відповідач був зарахований до очної інтернатури лікарів-інтернів на 2015-2016, 2017, 2018 н. рр. (за державним замовленням). Наказом ДЗ «ДМА» № 538 ос від 27 червня 2018 року «Про випуск лікарів-інтернів та провізорів-інтернів що атестувались на визначення знань та практичних навичок лікаря-спеціаліста (червень 2018)» відповідач був відрахований з очної інтернатури у зв`язку із закінченням навчання. Відповідно до листа КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради № 1-18/2153 від 30 листопада 2021 року відповідач після закінчення інтернатури до роботи не приступив. Тобто, відповідач, закінчивши навчання на бюджетній формі, не прибув за місцем направлення на роботу та не відпрацював 3 роки. Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та Угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від 24 вересня 2009 року, укладеної між позивачем та відповідачем в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, тобто він порушив добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання. Розмір витрат, які мають бути відшкодовані з відповідача у зв`язку із порушенням ним зобов`язання про відпрацювання за направленням, визначено на підставі фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням та становлять: за період навчання у вищому навчальному закладі з вересня 2009 року по червень 2015 року 135 639,86 грн., та за період навчання в інтернатурі з вересня 2015 року по червень 2018 року 22 100,10 грн., а разом 157 739,96 грн. У зв`язку з цим позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача вищевказані кошти за навчання, а також стягнути судові витрати по справі. (а.с.1-4)
Після надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи ОСОБА_1 , (а.с.42) ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2022 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників. (а.с.43-44)
Представник позивача у судові засідання не з`явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому просив позовні вимоги задовольнити, та вказав що проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с.50)
Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду від нього не находив. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на його адресу судових повісток. (а.с.а.с.45, 48) Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив.
З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що наказом ректора Державного закладу «Дніпропетровська державна медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 500-ОС від 10 серпня 2009 року, згідно з умовами прийому у вищі навчальні заклади України і правил прийому до ДДМА на 2009 рік, та на основі протоколу засідання приймальної комісії від 10 серпня 2009 року ОСОБА_1 було зараховано на перший курс Дніпропетровської державної медичної академії. (а.с.9-10)
Згідно з п.4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, який був чинним на момент вступу ОСОБА_1 до Дніпропетровської державної медичної академії, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1 (про підготовку фахівців з вищою освітою).
24 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено Угоду про підготовку фахівця з вищою освітою б/н, за напрямом підготовки - педіатрія, згідно умов якої відповідач зобов`язався, серед іншого, прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. (а.с.11)
Форма вказаної вище угоди узгоджується з формою, наведеною у додатку № 1 до вищевказаного Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням.
У ч.1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що у червні 2015 року відповідач закінчив Державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України», де навчався на денній формі навчання за кошти державного бюджету, та отримав документ про вищу освіту, дата закінчення навчання - 27 червня 2015 року. (а.с.14-16)
З витягу з протоколу засідання державної комісії по розподілу випускників ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» 2015 року, які навчалися за державним замовленням, № протоколу 2 від 11 грудня 2014 року, пункт 59, вбачається, що згідно з рішенням державної комісії по розподілу ОСОБА_1 направлений до ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України» на посаду дитячого лікаря-хірурга. (а.с.22)
Згідно з ч.2 ст.52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.19 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, який був чинним на момент закінчення відповідачем 27 червня 2015 року навчання у Державному закладі «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України», вручення випускникові диплома про закінчення вищого навчального закладу, направлення на роботу та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого навчального закладу замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого навчального закладу. Оформлене замовником або вищим навчальним закладом (за домовленістю із замовником) направлення на роботу є підставою для укладання трудового договору між молодим фахівцем і замовником.
З наявного в матеріалах справи листа ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України» № 2-18/1738 від 14 серпня 2015 року встановлено, що відповідач прибув до інтернатури, (а.с.26) та у відповідності до листа даного закладу № 1-18/1775 від 21 серпня 2015 року встановлено, що ОСОБА_1 був зарахований до інтернатури закладу згідно з направленням на роботу № 59 від 18 березня 2015 року. (а.с.27)
У подальшому, наказом Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 773 ос від 01 вересня 2015 року «Про зарахування до очної інтернатури лікарів-інтернів на 2015-2016, 2017, 2018 н.рр. (за державним замовленням)» лікаря-інтерна ОСОБА_1 було зараховано до очної частини інтернатури на кафедру дитячої хірургії. (а.с.17-18)
На підставі наказу Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 538 ос від 27 червня 2018 року «Про випуск лікарів-інтернів та провізорів-інтернів що атестувались на визначення знань та практичних навичок лікаря-спеціаліста та провізора-спеціаліста (червень 2018 року)» у зв`язку з закінченням навчання ОСОБА_1 відраховано 27 червня 2018 року з очної частини інтернатури з присвоєнням звання лікаря-спеціаліста та провізора-спеціаліста з відповідних спеціальностей та видано сертифікат встановленого зразку МОЗ України. (а.с.19-21)
У п.8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, який був чинним та врегульовував спірні правовідносини на час вступу відповідача до Дніпропетровської медичної академії, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років.
Однак як встановлено судом, ОСОБА_1 після закінчення навчання в інтернатурі не приступив у 2018 році до роботи на посаді дитячого лікаря-хірурга згідно з направленням для продовження відпрацювання трьох років у ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України», що підтверджується листом КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради № 1-18/2153 від 30 листопада 2021 року, (а.с.28) тобто неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання.
Оскільки ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, та вищезазначені нормативно-правові акти, які передбачали обов`язок студента відпрацьовувати за направленням, були чинними, то такі цивільні правовідносини, що виникли між сторонами з моменту укладення Угоди про підготовку фахівця з вищою освітою б/н від 24 вересня 2009 року, регулюються саме ними.
Відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Отже, ОСОБА_1 не було дотримано вимог законодавства України та Угоди про підготовку фахівця з вищою освітою б/н від 24 вересня 2009 року в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, що з урахуванням встановлених обставин справи слід розцінювати як неналежне виконання взятих на себе цивільно-правових зобов`язань.
Як вже було зазначено вище, відповідно до укладеної Угоди про підготовку фахівця з вищою освітою б/н від 24 вересня 2009 року, відповідач зобов`язався, серед іншого, прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.
Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» (яка була чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення між сторонами угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 24 вересня 2009 року б/н), п.2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», п.14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» (втратив чинність 07.06.2017 року, однак чинний на час виникнення спірних правовідносин) та п.21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367.
Відповідно до п.21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.
Згідно з п.14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, який врегульовував спірні правовідносини на час вступу ОСОБА_1 до вищого навчального закладу, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати всі витрати.
Згідно з Указом Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року № 77 із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 16 травня 1996 року № 342/96, особи які навчаються за рахунок державних коштів, укладають угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства на менше, ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.
Зазначеними вище нормативними актами визначено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.
Однак, ОСОБА_1 не було дотримано вимог законодавства України та Угоди про підготовку фахівця з вищою освітою б/н від 24 вересня 2009 року в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, оскільки судом встановлено, що після закінчення навчання в інтернатурі у червні 2018 він не приступив до роботи на посаді дитячого лікаря-хірурга згідно з направленням для відпрацювання трьох років у ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 МОЗ України».
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно п.п.1, 4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Дії особи, яка не прибула на місце працевлаштування, зазначене в направленні, чи до будь-якого іншого закладу державного сектору економіки, чи звільнилася за власним бажанням, відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань, передбачають правові наслідки, встановлені законом та угодою, а саме - повернення витрачених коштів на навчання до державного бюджету, за рахунок якого ця особа здобула освіту у вищому навчальному закладі.
ОСОБА_1 , добровільно підписуючи Угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, погодився на працевлаштування його навчальним закладом, отримав направлення на роботу та навчаючись за кошти державного бюджету погодився, що у разі відмови відпрацювати не менше трьох років, зобов`язаний відшкодувати вартість навчання.
Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства та умов Угоди про підготовку фахівця з вищою освітою б/н від 24 вересня 2009 року в частині його зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому витрат на навчання.
Вказана позиція узгоджується з позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 607/3681/17-ц, постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року по справі № 607/3693/17 та у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 607/3682/17.
Відповідно до розрахунків позивача з державного бюджету на навчання відповідача, як студента медичного факультету Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» за навчальні роки 2009-2015 р.р. було витрачено - 135 639,86 грн., а на навчання в інтернатурі за період навчання 2015-2018 р.р. 22 100,10 грн., що разом становить 157 739,96 грн. (а.с.7)
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню та з ОСОБА_1 на користь Дніпровського державного медичного університету підлягають стягненню витрати за навчання у розмірі 157 739,96 грн.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 481 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 509, 526, 610, 611, 629 ЦК України, ст.ст.4, 10-12, 76-81, 141, 247, 259, 263, 265, 274, 280-288 ЦПК України, суд
Позовну заяву Дніпровського державного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання - задовольнити.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст.273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя С.В. Єдаменко