ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3016/22 Справа № 199/4613/21 Суддя у 1-й інстанції - АВРАМЕНКО А. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

18 травня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову послався на те, що 19 жовтня 2020 року року між сторонами було укладено два кредитні договори №704394/4034749 та №1/4034749, за умовами яких відповідач отримання кредит в розмірі 50000 гривень строком на 36 місяців та 100000 гривень строком до 18 жовтня 2026 року, зобов`язався повернути кредити в порядку, строки та на умовах, передбачених договорами, сплативши проценти за користування кредитами, а також інші обов`язкові платежі. Оскільки позичальник не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов`язання із повернення кредиту, в нього станом на 03 червня 2021 року виникла кредитна заборгованість за кредитним договором №704394/4034749 в розмірі 58740,16 гривень, з яких 53370,9 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 5369,26 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, а за кредитним договором №1/4034749 заборгованість склала 123677,27 гривень, з яких 99135 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 8092,27 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3750 гривень - комісія. Посилаючись на те, що в досудовому порядку відповідач не повертає зазначений борг, позивач, користуючись правом дострокового стягнення заборгованості просив суд задовольнити даний позов та стягнути з відповідача наведену вище кредитну заборгованість за обома кредитним договорами (а.с.2-7).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року позовну заяву АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором №1/4034749 від 19 жовтня 2020 року в загальному розмірі 123677,27 гривень, з яких 99135 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 8092,27 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3750 гривень - комісія. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» судовий збір в розмірі 1855,16 гривень (а.с135-136).

В апеляційній скарзі АТ «Креді Агріколь Банк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду 1 інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.140-143).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 жовтня 2020 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №704394/4034749, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 50000 гривень у безготівковій формі у вигляді встановлення кредитного ліміту на картку, зобов`язавшись повернути кредит за спливом 36 місяців, сплативши 34% річних за користування кредитом. Викладені обставини підтверджуються копією заяви про надання банківської послуги «Кредитна картка», копією договору про надання банківських послуг №704394/4034749.

Також в ході розгляду справи судом встановлено, що позивачем за невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань станом на 03 червня 2021 року нараховано кредитну заборгованість в загальному розмірі 58740,16 гривень, з яких 53370,9 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 5369,26 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом. Вказаний борг позивач просить стягнути з відповідача в порядку дострокового погашення кредиту.

Крім того судом в ході розгляду справи також встановлено, що 19 жовтня 2020 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладений кредитний договір №1/4034749, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 100000 гривень строком на 72 місці, зобов`язавшись повернути кредит щомісячними платежами до 18 жовтня 2026 року згідно графіку платежів, сплативши 15% річних за користування кредитом, комісію в розмірі 2,35% у місяць від суми кредиту. Викладені обставини підтверджуються копією кредитного договору з додатком, випискою по рахунку позичальника, меморіальним ордером про видачу кредиту.

Із матеріалів справи судом встановлено, що на відміну від кредитодавця позичальник належним чином свої договірні зобов`язання не виконував, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за кредитним договором №1/4034749, яку позивач, користуючись правом вимоги дострокового повернення кредиту, своїми письмовими вимогами від 09 лютого 2021 року та від 18 березня 2021 року просив відповідача погасити в досудовому порядку. Однак відповідач таке погашення не здійснив, внаслідок чого у нього перед позивачем станом на 03 червня 2021 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 123677,27 гривень, з яких 99135 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 8092,27 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3750 гривень - комісія. Дані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, письмовими вимогами про дострокове погашення боргу.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного кредитного договору із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом у вказаному в позові розмірі, а у позивача - права вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині вимог за кредитним договором №1/4034749 від 19 жовтня 2020 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №1/4034749 від 19 жовтня 2020 року, є та обставина, що розрахунок заборгованості на суму 58740,16 гривень начебто відносно кредитного договору №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року фактично наданий за кредитним договором №1341456 від 16 лютого 2021 року, що свідчить про недоведеність заявленого позивачем фактів наявності та розміру кредитної заборгованості відповідача за кредитним договором №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року.

Рішення суду оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог, тому в іншій частині, рішення суду апеляційним судом не ревізується.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині кредитного договору №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року.

Правова позиція суду, покладена в основу такого рішення суду, ґрунтується на тому, що позивач просить стягнути заборгованість за вказаним кредитним договором в порядку дострокового повернення кредиту на вимогу кредитодавця. Правові підстави для реалізації такого права кредитодавця передбачені ст.1050 ЦК України (в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України) та ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», за змістом яких основною умовою для виникнення у кредитодавця права вимагати дострокового повернення кредиту є встановлення умовами кредитного договору обов`язку позичальника повертати отриманий кредит частинами (наприклад, щомісячним платежами), а також факт прострочення повернення чергової частини кредиту.

Разом з тим, як слідує зі змісту кредитного договору №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року, який складається із заяви про надання банківської послуги «Кредитна картка» та тексту договору про надання банківських послуг №704394/4034749, цей кредитний договір передбачає строк кредитування тривалістю у 36 місяців, тобто до 19 жовтня 2023 року, однак не містить жодних умов щодо обов`язку позичальника повертати кредит частинами, зокрема щомісячними ануїтетними платежами тощо.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що строк кредитування на момент подачі позову та ухвалення даного рішення ще не сплив, в суду відсутні будь-які підстави вважати наявним у позивача права стягувати нараховану ним заборгованість в достроковому порядку.

Не можуть бути доказами наявності такого права надані позивачем копії письмових вимог про дострокове повернення означеного кредиту (а.с.16, 17), оскільки такі вимоги не підмінюють собою умов кредитного договору. Крім того такі вимоги не містять посилань на положення кредитного договору, яке встановлює право кредитодавця вимагати дострокове повернення кредиту, а також містять посилання на заборгованість відповідача за зовсім іншим кредитним договором - №1341456 від 16 лютого 2021 року.

Ще однією підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині є та обставина, що розрахунок заборгованості на суму 58740,16 гривень начебто відносно кредитного договору №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року фактично наданий за кредитним договором №1341456 від 16 лютого 2021 року, що свідчить про недоведеність заявленого позивачем фактів наявності та розміру кредитної заборгованості відповідача за кредитним договором №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року.

Крім того, суд правильно не прийняв до уваги в якості належного та допустимого доказу надану позивачем роздруківку з його веб-сайту - Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та Умов страхування життя позичальника, на яку позивач посилається в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року. Така оцінка судом означеного документу як доказу зумовлена тим, що означені Правила і Умови не підписані відповідачем, а отже в суду немає підстав вважати, що вони є частиною кредитного договору, погоджені відповідачем і саме їх він мав на увазі, підписуючи документи, що складають зміст кредитного договору №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року. Така правова позиція суду повністю узгоджується із усталеною судовою практикою щодо оцінки умов і правил надання банківських послуг, не підписаних позичальником та роздрукованих з веб-сайту кредитодавця, зокрема із правовими висновками Великої Палати у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц, а також із правовими висновками Верховного Суду у постановах від 25 вересня 2019 року у справі №704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №322/1220/16, від 07 серпня 2019 року по справі №182/1806/17, від 27 серпня 2020 року по справі №188/1815/17.

До апеляційної скарги на підтвердження позовних вимог, позивачем було надано паспорт споживчого кредиту, проте вказаний паспорт не має жодного посилання на спірний договір, а тому не може прийматися до уваги, як належний доказ. Крім того, як вбачається з наданого паспорту, сума кредитного ліміту вказана 50 000 грн., що повністю виключає відношення вказаного паспорту до кредитного договору №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи викладені у апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують. А тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі не вбачається.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: