Справа № 149/2275/21
Провадження №2/149/46/22
Номер рядка звіту 40
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2022 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Олійника І. В.

за участю секретаря Янюк А. Й.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

АТ "Кредобанк" звернулося до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 (відповідач 1), ОСОБА_2 (відповідач 2) про солідарне стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 10.12.2018 між позивачем та відповідачем 1 укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач 1 отримав кредит на поточні потреби у розмірі 100 000 грн, який зобов`язався повернути та сплатити проценти, однак зобов`язання за вказаним договором не виконав та станом на 16.08.2021 у нього виникла заборгованість у розмірі 155078,01 грн. Приймаючи до уваги те, що досудова вимога про дострокове стягнення заборгованості не виконана, а також те, що вказаний кредитний договір укладений відповідачем 1 в інтересах сім`ї позивач просить: 1) стягнути солідарно з відповідача 1 та його дружини - відповідача 2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 155078,01 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 90647,69 грн; заборгованість за відсотками - 62160,30 грн; понесені судові витрати - 2270 грн.; 2) стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 суму сплаченого судового збору - 2270 грн; 3) стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10% від ціни позову, а саме 15508,80 грн.

Ухвалою суду від 16.09.2021 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 06.12.2021 витребувано у позивача новий розрахунок заборгованості по кредитному договору СL-153658 від 10.12.2018.

Ухвалою суду від 23.12.2021 продовжено до 20.01.2022 позивачеві строк для подання доказів, визначених ухвалою суду від 06.12.2021. Визнано явку представника позивача обов`язковою, для надання особистих пояснень.

Ухвалою суду від 08.02.2022 витребувано у позивача АТ "Кредобанк" належним чином засвідчену копію договору № 2 від 21.12.2021 відступлення прав вимоги за кредитним договором CL-153658 від 10.12.2018.

Ухвалою суду від 28.02.2022 замінено позивача АТ "Кредобанк" та залучено до участі у справі його правонаступника ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА".

16.05.2022 представник відповідачів подав заяву про часткове визнання позовних вимог в якій вказав на помилки здійсненого позивачем розрахунку заборгованості та здійснив власний розрахунок за яким заборгованість за кредитним договором становить 137576,30 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 90647,69 грн; заборгованість за відсотками - 46928,61 грн. При цьому, представник відповідачів зазначив, що відповідач 2 є неналежним відповідачем, оскільки позовні вимоги до нього грунтуються на припущеннях про використання отриманих вредитних коштів в інтересах сім`ї. Приймаючи до уваги наведені обставини представник відповідачів просить: 1) стягнути з відповідача 1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 137576,30 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 90647,69 грн; заборгованість за відсотками - 46928,61 грн. 2.) в задоволенні позову до відповідача 2 відмовити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, відповідно до заяви про залучення правонаступника (а.с. 165) просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідачі 1 та 2, їх представник у судове засідання 18.05.2022 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час і місце судового засідання повідомлено належним чином.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 10.12.2018 між ПАТ "Кредобанк", правонаступником якого є ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" (а.с. 166-187), та ОСОБА_1 , було підписано анкету-заяву на отримання готівкового кредиту (а.с. 16) та укладено кредитний договір № CL-153658, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 100000 грн із процентною ставкою 47,69% річних на строк до 08.12.2023 на поточні потреби та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості та зобов`язався здійснювати повернення кредиту частинами (а.с. 13-15).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно наданих банком розрахунків заборгованості (а.с. 6, 125-127), виписки про рух коштів (а.с. 9-12, 130-137) заборгованість за вказаним кредитним договором становить 155078,01 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 90647,69 грн; заборгованість за відсотками - 62160,30 грн; понесені судові витрати - 2270 грн.

Перевіривши вказані розрахунки, суд погоджується із доводами представника відповідачів та приходить до висновку, що при здійсненні даних розрахунків було допущено помилки, які призвели до збільшення суми заборгованості за відсотками.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Приймаючи до уваги те, що пред`явивши 19.04.2021 відповідачеві досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості позивач втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, суд приходить до висновку про те, що заборгованість за процентами за період з 19.04.2021 до 16.08.2021 стягненню не підлягає.

При цьому, суд зауважує, що до загальної суми заборгованості позивачем помилково віднесено судові витрати - 2270 грн, які підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене, сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню становить 137576,30 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 90647,69 грн; заборгованість за відсотками - 46928,61 грн.

Щодо стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку, то такі вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підставидля висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2019 року (справа № 638/20603/16, провадження № 61-26089св18) та від 08 квітня 2020 року (справа № 361/7130/15-ц, провадження № 61-1843св20).

Відповідно до кредитного договору мета отримання кредиту - поточні потреби позичальника та погашення (рефінансування) кредитної заборгованості. При цьому, належних і допустимих доказів того, що кредитний договір укладено в інтересах сім`ї, а також того, що отримані позичальником грошові кошти були витрачені саме в інтересах сім`ї, суду не надано.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог до відповідача 2 слід відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Приймаючи до уваги те, що до позовної заяви не додано доказів того, що позивачем понесено витрати на правничу допомогу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення таких витрат з відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судового збору відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд виходить із такого розрахунку: (2270 грн - сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви / 155078,01 грн - ціна позову х 137576,30грн - розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення), що становить 2 013,81 грн і підлягає стягненню з відповідача 1 на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 536, 610, 1054, 1056 ЦК України, ст.ст. 76-81, 141, 263-265, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Миколаївським РВ УМВС України у Львівській області 30.04.1998, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" (, адреса: бульвар Вацлава Гавела, буд. 6, м. Київ) заборгованість за кредитним договором № CL-153658 від 10.12.2018 на загальну суму 137576 (сто тридцять сім тисяч пятсот сімдесят шість) грн 30 (тридцять) коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Миколаївським РВ УМВС України у Львівській області 30.04.1998, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" (, адреса: бульвар Вацлава Гавела, буд. 6, м. Київ) документально підтверджений розмір сплаченого судового збору, з урахуванням часткового задоволення позову, в сумі 2 013 (дві тисячі тринадцять) грн 81 (вісімдесят одна) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, - 18.05.2022.

Суддя Ігор ОЛІЙНИК