Справа №: 343/40/22
Провадження №: 2/0343/166/22
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2022 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу згідно з розпискою, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 10000 (десять тисяч) гривень боргу за договором позики від 02.09.2021.

Свої вимоги мотивує тим, що 02.09.2021 між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 виникло боргове зобов`язання за договором позики, відповідно до якого вона, ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 грошові копти в сумі 10000 (десять тисяч) гривень, які вона зобов`язувалася повернути до 24.09.2021. Даний факт вони засвідчили власноручно написаною ОСОБА_3 розпискою.

Під час передачі нею грошей ОСОБА_3 був присутній ОСОБА_4 , який також написав розписку, якою засвідчує факт отримання відповідачкою коштів.

Починаючи з жовтня місяця 2021 року вона неодноразово, в усній формі зверталася до відповідачки про повернення боргу, однак остання завжди обіцяла повернути їх в найближчий час, проте на сьогоднішній день відповідачка грошей не повернула і під будь - яким приводом ухиляється від виконання свого зобов`язання.

Враховуючи те, що строк повернення позики за договором минув, відповідачка добровільно повернути кошти не бажає, свої зобов`язання за договором позики від 02.09.2021 не виконує, через це вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Крім того вона являється особою з інвалідністю II групи, потребує постійного медикаментозного лікування на що потрібні великі кошти .

Згідно змісту розписки видно, що відповідачка взяла в неї кошти і зобов`язувалася їх повернути у зазначений термін, однак не виконала свого зобов`язання (а.с.1-3).

Відповідачка ОСОБА_3 , подала відзив на позов, в якому зазначила, що даний позов вона не визнає, оскільки у позивачки, ОСОБА_1 , вона жодних грошових коштів не позичала, а сам позов вважає повністю безпідставним.

У позовній заяві позивачка вказує, що 02.09.2021 між нею, ОСОБА_3 та позивачкою, ОСОБА_1 , виникло боргове зобов`язання за договором позики, відповідно до якого ОСОБА_1 начебто передала їй, ОСОБА_3 , грошові кошти в сумі 10000 (десять тисяч) гривень. Також позивачка у своїй позовній заяві вказує, що вона, ОСОБА_3 , зобов`язувалась повернути вищевказану суму грошових коштів до 24.09.2021. Даний факт засвідчується власноручно написаною нею розпискою. Із врахуванням того, що вона ніколи не позичала кошти в позивачки, а також зважаючи на зміст і форму поданої до суду боргової розписки позивачкою, цей документ не підтверджує самого факту укладення між нею і позивачкою правочину позики, тому не є належним доказом у справі.

В розписці від 02.09.2021 зазначено, що вона, ОСОБА_5 , зобов`язалася виплатити суму боргу в розмірі 10 000 грн. до 24.09.2021 року ОСОБА_1 . При цьому, зміст даної розписки не містити відомостей про передачу позивачкою, ОСОБА_1 , їй грошових коштів та отримання нею, ОСОБА_5 , цих грошової коштів, а тому не може підтверджувати в неї наявність боргових зобов`язань перед позивачкою. Тобто, наявність у вищезазначеній розписці зобов`язань повернути борг грошовій сумі не може свідчити про те, що між нею, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір позики та те, що позивачкою ОСОБА_1 було передано відповідачці ОСОБА_5 , грошові кошти, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх безпідставністю (а.с.28-30).

Позивачка ОСОБА_1 скористалася своїм правом та подала відповідь на відзив на позов, в якому зазначила, що розписка, яка була написана відповідачкою 02.09.2021 , власноруч, містить умови отримання позичальником в борг грошей, а саме: зазначено суму боргу, інформацію про сторони та дату повернення цієї суми позичальнику.

Відповідачка зобов`язувалася повернути суму коштів в розмірі 10 000 гривень до 24.09.2021, однак категорично відмовляється їх повертати та заперечує написання самої розписки, чим вводить в оману позивачку та безпосередньо суд.

Зі змісту розписки видно, що відповідачка взяла в позивачки кошти і зобов`язувалася їх звернути у зазначений термін, однак не виконала свого зобов`язання.

Таким чином, розписка про отриманих грошових коштів у борг містить зобов`язання про їх повернення.

Факт передачі коштів в борг також може підтвердити свідок, який був присутній в момент передавання коштів. Окрім цього, позивачкою було долучено судовому засіданні, до матеріалів справи, оригінал квитанції з банку про виплату відповідачці 5 000 гривень та повернення позивачці цієї суми, факт чого зафіксований розпискою 02.092021 .

Загальна сума позики становила 15 000 гривень, розписка про повернення 5 000 гривень це підтверджує та розписка про зобов`язання повернути 10 000 гривень також.

Просить врахувати відомості, які викладені у відповіді на відзив, при винесенні рішення по справі (а.с.40-41).

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Білянський Н.С. (ордер серії АТ №1018624 а.с.12) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали зіславшись на викладені в позовній заяві та відповіді на відзив обставини, просили позов задоволити. Позивачка ОСОБА_1 додатково пояснила, що з відповідачкою по справі вона познайомилась приблизно два роки назад. На протязі цих двох років, вона неодноразово позичала ОСОБА_5 кошти, але невеликі суми , по 500- 800 грн., які остання віддавала. В лютому 2021 до неї додому приїхала ОСОБА_5 і попросила позичати 5 000 грн. , що вона і зробила. Приблизно через два тижні до неї приїхала відповідачка і попросила позичити ще 10 000 грн. Вона знову позичила їй 10 000 грн, при цьому розписки ОСОБА_5 не писала. Після цього вона телефонувала до відповідачки, щоб та повернула позичені їй гроші, однак ОСОБА_5 почала їй погрожувати. 02.09.2021 вона разом з ОСОБА_5 та своїм співмешканцем ОСОБА_6 ,поїхали в м.Долина, де відповідачка з банкомату, який знаходиться біля приміщення "Ощадбанку", зняла 5 000 грн., які віддала їй, про що було написано розписку. Також цього ж числа ОСОБА_5 написала розписку, згідно якої зобов`язалась повернути борг в сумі 10 000 грн. до 24.09.2021, чого не зробила. Вона неодноразово передавала ОСОБА_5 речі для дітей, продукти харчування, а також "гуманітарку". Відповідачка винна їй певну суму, за отриману "гуманітарку", однак яка ця сума, повідомити не може. Суму яку вона просить стягнути, це сума саме позичених коштів, а не сума боргу за поставлену "гуманітарку".

Відповідачка ОСОБА_5 та її представник адвокат Кажук В.Б. (ордер серії ІФ №008637) в судові засіданні щодо позовних вимог заперечили, зіславшись на викладені у відзиві обставини, просили відмовити у задоволенні позову. Відповідачка ОСОБА_5 додатково пояснила , що позивачку по справі вона познайомилась приблизно два роки назад. Вони інколи зустрічались , телефонували одна до одної. На початку 2021 року ОСОБА_1 запропонувала їй "гуманітарку" та передала в с.Сенечів автобусом. Через деякий час позивачка знову передала автобусом "гуманітарку". На прикінці березня 2021 вона була в гостях у ОСОБА_1 в с.Старий Мізунь, де остання познайовила її з ОСОБА_6 . Після березня 2021 року ОСОБА_1 почала телефонувати до неї та погрожувати, вимагаючи кошти за "гуманітарку". ОСОБА_6 також погрожував їй по телефону. В кінці серпня позивачка зателефонувала до неї та наказала приїхати 02.09.2021 в м.Долина. Приїхавши в м.Долина, вона зустрілась з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Вони всі разом пішли до банкомату, що знаходиться біля приміщення "Ощадбанку", де вона "зняла" 5 000 гривень та віддала їх ОСОБА_1 . Потім вони всі разом пішти в "ПриватБанк", щоб вона оформила кредит та віддала гроші позивачці. Однак у видачі кредиту, їй відмовили. Після цього вони всі разом поїхали в с.Старий Мізунь Калуського району , де проживає ОСОБА_1 . Позивачкапоставила на стіл відкриту пляшку горілки , і вони всі випили. Після цього їй дали закурити і дальше вона нічого не пам`ятає. Пригадує лише, що ОСОБА_6 наказував їй писати все , що буде диктувати ОСОБА_1 . Після цього її на автобусі відправили додому в с.Сенечів. Після 02.09.2021 позивачка та ОСОБА_6 неодноразово телефонували до неї та погрожуючи , вимагали у неї гроші.Будь-яких коштів вона в ОСОБА_1 не позивача, а за отриману "гуманітарку" гроші віддавала. Розписка , яка є в матеріалах справи, написана нею. Можливо вона її напилала, коли була в гостях 02.09.2021 у ОСОБА_1 і не розуміла, що робить.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши відзив на позовну заяву, відповідь на відзив на позов, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

В силу ст.ст. 11, 14 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно з ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики підтверджуючи як факт укладення договору та, зокрема, зміст умов договору, так і посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі №369/3340/16-ц.

Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2019 року по справі № 61-35294св18, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15, від 18.01.2017 року у справі №6-2789цс16 та постанові від 08.11.2020 року у справі № 61-6634св20.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розписки від 02.09.21 : « ОСОБА_5 зобов`язується віддати борг в сумі 10000грн. ОСОБА_1 до 02.09.2021» (а.с.23).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, позивачка зазначає, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання, не повернула позику ані в установлений у договорі строк, ані в подальшому.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив,що позивачка по справі являється його сестрою. Відповідачку по справі , він також знає. 02.09.2021 ОСОБА_5 була у них в гостях в с.Старий Мізунь Калуського району. Сестра розказувала йому, що вона позичила ОСОБА_5 50 000 рн., 5 000 грн. та 10 000 грн., та показувала йому якусь розписку.Коли відповідачка позичала гроші, йому не відомо, при передачі грошей він не був.

Дослідивши надану ОСОБА_1 розписку ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про те, що позивачкою не доведено, що вказана розписка підтверджує факт укладення між нею та відповідачкою договору позики. При цьому суд виходить з того, що в даній розписці не міститься відомостей про те, що відповідачка отримала вказані в ній грошові кошти в розмірі 10000 грн., у позивачки ОСОБА_6 із зобов`язанням повернення у певний строк, розписка не містить таких слів, як «боргова», «позичив», «позика».

Отже, розписка, яка була написана власноруч відповідачкою, не містить природи договору боргової розписки, яка полягає в отриманні в борг грошових коштів та засвідченні отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей чи переданні грошової суми позичальнику, з її змісту не вбачається, що позивачка є позикодавцем.

Судом враховано, що відповідачка не заперечує факту написання розписки, проте нею заперечується отримання у борг будь-яких коштів оскільки розписка була написана з метою вирішення питань, які виникли з інших правовідносин.

Отже, з огляду на наведене, суд, встановивши справжню правову природу розписки, приходить до висновку, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, укладення між нею та відповідачкою договору позики, а позовні вимоги про стягнення боргу не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому приходить до висновку, що правовідносин, які виникають із договору позики, між сторонами не виникло.

З врахуванням всіх наданих сторонами доказів, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 11, 14, 15, 524, 526, 530, 610,629, 1046,1047,1049 ЦК України, керуючись ст.ст. ст.ст.12, 141, 258, 259, 265, 268, 279, 352,354,355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу згідно з розпискою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителка АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 виданий Долинським РВ УМВС 12.05.2005, жителька АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 19.05.2022

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш