Справа № 566/954/21 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/468/22 Категорія: 62 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Савчук Т. Ф.,

з участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Борща Назарія Миколайовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання спадкодавця на час відкриття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що він є сином ОСОБА_5 . До червня 2018 року остання проживала в АДРЕСА_1 (на даний час Дубенський) Рівненської області. Після двох інсультів для проведення належного медичного обстеження в умовах обласної лікарні, вона переїхала на тимчасове періодичне перебування до своєї онуки ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У вказаний період позивач особисто віддавав відповідачу пенсію ОСОБА_5 в оплату за її утримання, а також кошти на продукти, медикаменти та засоби гігієни.

Під час перебування ОСОБА_4 у відпустці (серпень 2018 року) мати позивача поверталась до свого будинку ( АДРЕСА_1 ). У вересні вона поїхала до відповідача для продовження лікування. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Перед смертю остання склала заповіт на користь ОСОБА_6 , яка 25 січня 2019 року відмовилась від прийняття спадщини, про що було відомо відповідачу.

На підставі заяви позивача про прийняття спадщини 23 квітня 2019 року приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісєєвою Аллою Володимирівною йому були видані свідоцтва про право на спадщину за законом: на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також три земельні ділянки.

ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини не подавала. На даний час відповідач звернулась до Млинівського районного суду з позовом про визнання недійсними вищевказаних свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки вважає себе такою, що проживала зі спадкодавцем на момент смерті.

Враховуючи наведене, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Млинівського районного нотаріального округу Моісєєва Алла Володимирівна, про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини.

Не погоджуючись з рішенням суду,представник відповідача ОСОБА_4 адвокат БорщН. М. подав апеляційну скаргу, вказує на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, вважає, що з матеріалів справи встановлено, що спадкодавець проживала на момент смерті з відповідачкою, яка є онукою померлої,просить рішення скасувати, постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , який заперечив апеляційну скаргу, та представника відповідача ОСОБА_2 , який апеляційну скаргу підтримав, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача.

На випадок своєї смерті спадкодавець склала заповіт, відповідно до якого належне їй майно заповіла ОСОБА_7 .

25 січня 2019 року ОСОБА_7 відмовилась від прийняття спадщини, внаслідок чого спадкування має здійснюватись за законом.

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

23 квітня 2019 року на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісєєвою Аллою Володимирівною позивачу було видано чотири свідоцтва про право на спадщину за законом на: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 2,8259 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:016:0093, яка знаходиться в с. Хорупань Млинівського району Рівненської області; земельну ділянку площею 0,7054 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:001:0098, яка знаходиться в с. Хорупань Млинівського району Рівненської області; право на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії РВ №0071723, виданого Млинівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Млинівської райдержадміністрації від 5 липня 1996 року №235 у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП Вітчизна, що знаходиться в с. Хорупань Млинівського району Рівненської області, розміром 3,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.9-12).

Відповідно до цього позивач отримав спадщину як спадкоємець першої черги. Відомості про факт подачі заяв про прийняття спадщини у межах шестимісячного терміну з моменту відкриття спадщини будь-якими іншими особами у суду відсутні. Крім того, вказане не заперечується та не спростовується стороною відповідача.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2020 року (справа № 161/8816/20) в порядку окремого провадження було встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 на момент її смерті.

Вказане рішення було скасовано постановою Волинського апеляційного суду від 01 червня 2021 року із залишенням заяви про встановлення юридичного факту без розгляду по причині наявності спору про право, оскільки ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 23 березня 2021 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом (після смерті ОСОБА_8 ), виданих на його ім`я 23 квітня 2019 року приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісєєвою А. В.

З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що в межах розгляду вищевказаною справи № 566/349/21 на нерухоме майно, що входить до складу спадщини за заявою позивача було накладено арешт (ухвала суду від 22 березня 2021 року).

Вказане провадження було зупинено ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2021 року (до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 566/954/21 про встановлення факту постійного проживання спадкодавця на час відкриття спадщини).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на вказане, встановлення місця постійного проживання ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , має вирішальне значення для сторін при визначенні місця відкриття спадщини, кола спадкоємців та їх прав на спадкове майно.

При цьому суд покликався на довідку Бокіймівської сільської ради Млинівського району № 1307/02-22 від 19 листопада 2018 року, з якої убачається, що ОСОБА_5 була зареєстрована і проживала в с. Хорупань до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (до складу сім`ї померлої на момент смерті входив лише син ОСОБА_3 )(а.с.8). Отже, враховуючи дану довідку та покази свідків, суд вважав, що вимоги підлягають до задоволення, оскільки підтверджуються належними та допустимими доказами.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

Частиною першою статті 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», останнє місце проживання спадкодавця визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця .

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пленумом Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_5 , будучи зареєстрованим за однією адресою зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , та маючи довідку про постійне місце проживання ОСОБА_5 з ним за адресою: с. Хорупань Млинівського району Рівненської області, 23 квітня 2019 року звернувся до приватного нотаріуса Млинівського районного нотаріального округу Моісеєвої А. В., і йому були видано свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої. Таким чином, встановлення факту проживання спадкоємця за адресою, зазначеною позивачем, не породжує для позивача юридичних наслідків, оскільки на час звернення з позовом він уже реалізував своє право на спадкування.

Та обставина, що відповідачка ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсним, не свідчить про те, що без встановлення факту проживання із спадкодавцем за однією адресою його права як спадкоємця будуть порушені, враховуючи, що саме в процесі розгляду зазначеної справи за позовом ОСОБА_9 до нього він як спадкоємець, що прийняв спадщину, може захистити свої права, надавши суду відповідні докази на спростування вимог та тверджень ОСОБА_9 та на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої доводи про прийняття ним спадщини на законних підставах.

Отже, висновок суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 зроблено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Борща Назарія Миколайовича задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2022 року в даній справі скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 травня 2022 року.

Головуючий

Судді :