Номер провадження 2/754/448/22
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Довгань Г.А.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури (НАОМА), про зобов`язання адміністрації НАОМА щомісячно видавати позивачу електронний проїздний квиток на всі види громадського транспорту (метро, автобус, тролейбус, трамвай), стягнення заборгованості складової заробітної плати за компенсацію витрат на проїзд та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила суд зобов`язати адміністрацію НАОМА щомісячно видавати позивачу електронний проїзний квиток на всі види громадського транспорту (метро, автобус, тролейбус, трамвай), стягнути заборгованість складової заробітної плати за компенсацію витрат на проїзд за період з січня 2017 по травень 2022 в розмірі 50 050,00 грн. судові витрати в розмірі 2 216,80 та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступним, позивач працює у НАОМА з 2001 року на посаді оператора котельні, а з 2010 була переведена майстром з обслуговування котелень, в складову частину її трудової функції безпосередньо входить роз`їзний характер роботи, оскільки вона обслуговує відразу два об`єкта, а саме, котельня учбових споруд за адресою АДРЕСА_1 та котельня студентського гуртожитка за адресою АДРЕСА_2 . Відповідно до п. 6.8. Колективного договору НАОМА дійсно визначено, що для виконання службових обов`язків, пов`язаних з роз`їзним характером робіт, працівники НАОМА забезпечуються електронними картками для проїзду в транспорті загального користування. За захистом своїх прав позивачка звернулася до адміністрації відповідача стосовно отримання картки для проїзду, у видачі картки їй було відмовлено.

Роз`ясненням, що є роз`їзним характером роботи є у листі Мінсоцполітики від 17.11.2006 № 307/13/133-06. Мінфін у своєму листі від 29.04.2005 № 31-03173-03-29/8103 визначив умови при яких поїздка не вважається відрядженням, а має роз`їзний характер. Відповідно до положень Постанови КМУ № 490 - за роз`їзний характер роботи встановити надбавку, обумовлену в колективному договорі. Відповідно до ст. 121 КЗпП України - працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсаційних виплат, у зв`язку із службовими відрядженням. Просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

У вересні 2021 року позивачка надала до суду уточнену позовну заяву, щодо зобов`язання відповідача щомісячно компенсувати їй витрати на проїзд, у зв`язку з виконанням посадових обов`язків; стягнути з відповідача компенсаційні витрати на проїзд у розмірі 48 100,00 грн., також моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. також судові витрати при подачі позовної заяви та при подачі апеляційної скарги.

У травні 2022 року позивачка надала до суду уточнену позовну заяву, щодо зобов`язання відповідача щомісячно компенсувати їй витрати на проїзд, у зв`язку з виконанням посадових обов`язків; стягнути з відповідача компенсаційні витрати на проїзд у розмірі 50 050,00 грн., також моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. також судові витрати при подачі позовної заяви та при подачі апеляційної скарги в сумі 2 216,80.

Ухвалою судді від 06.12.2017 року, позовна заява залишена без руху та надано час на усунення недоліків.

28.12.2017 року Позивачем на виконання ухвали судді від 06.12.2017, подано заяву з додатками про усунення недоліків.

Ухвалою судді від 11.01.2018 року, позовна заява залишена без руху та надано час на усунення недоліків.

Ухвалою судді від 18.12.2019 року позовна заява була залишена без розгляду.

14.04.2021 року Постановою Київського апеляційного суду, ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 18.12.2019 року скасована та направлено справу для продовження розгляду.

18.11.2019 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній вказував на те, що позивачка працює в НАОМА на посаді майстра з експлуатації та обслуговування обладнання газового устаткування. В роботі позивачка має керуватися посадовою інструкцією майстра з експлуатації устаткування газових об`єктів, відповідальної за безпечну експлуатацію систем газопостачання та газового обладнання від 26.07.2019 року. Робоче місце позивачки визначене за адресою: АДРЕСА_2, основні будівлі НАОМА знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до системи Гугл карти відстань між цими адресами становить 1 км. 600 метрів, час проходження від одного об`єкта до іншого пішки складає 22 хвилини, проїзд міським транспортом 19 - 21 хв. Котельня працює тільки в опалювальний період. Стосовно визначення роз`їзний (пересувний) характер робіт, у листі від 13.09.2006 № 905/13/84-06 Мінсоцполітики зазначає, що законодавчого визначення поняття «роз`їзний (пересувний) характер робіт» в Україні немає, тому потрібно керуватися постановою Держкомпраці та Секрітаріату ВЦРПС від 01.06.1989 № 169/10-87 «Про затвердження Положення про виплату надбавок, пов`язаних з пересувним і роз`язним характером робіт у будівництві», яка є чинною в Україні. Відповідно до постанови ВРУ від 12.09.1991 № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР». Роз`їзний характер робіт передбачає виконання робіт на об`єктах, розташованих на значній відстані від місця розташування організації, у зв`язку з поїздками в неробочий час від місця знаходжененя організації до місце роботи на об`єкті й назад. Причому такий час поїздок має становити не менше двох-трьох годин на день відповідно до п. 2, 13 Положення № 169. Тобто якщо робота, пов`язана з поїздками на значні відстані та поверненням до місця роботи в неробочий час, має постійний характер, роботодавець має право встановити такому працівнику роз`їзний характер роботи. Таке рішення приймає організація (листи Мінпраці від 13.09.2006 № 905/13/84-06, Мінсоцполітики від 17.11.2006 № 307/13/133-06).

Пунктом 6.8. Колективного договору НАОМА дійсно визначено, що для виконання службових обов`язків, пов`язаних з роз`їзним характером робіт, працівники НАОМА забезпечуються електронними картками для проїзду в транспорті загального користування. Колективним договором НАОМА ні посада майстра з експлуатації устаткування газових об`єктів, ні майстра по ремонту котельні не визначені такими, для яких встановлюється особливий (роз`їзний) характер роботи і відповідний порядок обліку використання робочого часу працівників із роз`їзним характером роботи. На підставі викладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні позивачка - позов підтримала повністю та просила його задовольнити.

Представник відповідача - у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не повідомив.

Заслухавши думку позивача та дослідивши письмові докази, матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 1 ЦК України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Обґрунтовуючи позовні вимоги при зверненні до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги ніякими доказами не підтверджує, зокрема у матеріалах справи відсутні докази придбання нею проїзних квитків на будь-яку суму. Також, при наданні пояснення позивачка пояснила, що за цей період не працювала біля 9 місяців через звільнення відповідачем та поновлення в судовому порядку, докази таких тверджень відсутні, також не підтверджено що її праця має роз`їзний характер роботи в період з 29.10.2019 року до моменту постановлення рішення, враховуючи наказ №61-гс НАОМА (а.с.139). Крім того, з наданого позивачем розрахунку не зрозуміло яким транспортом позивач користувалась, враховуючи відсутність чеків на підтвердження придбання проїздних квитків.

Отже, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 82, 84, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури (НАОМА), про зобов`язання адміністрації НАОМА щомісячно видавати позивачу електронний проїздний квиток на всі види громадського транспорту (метро, автобус, тролейбус, трамвай), стягнення заборгованості складової заробітної плати за компенсацію витрат на проїзд та відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 16.05.2022 року.

Суддя: Н.Г.Таран