ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року м. Чернівці Справа № 713/894/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Герман Я.І.,

позивач: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 жовтня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Пилип`юка І.В., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказувало, що 07.05.2008 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №36/006-ф-08, за умовами якого Банком надано кредит у сумі 27 500 дол.США строком користування по 05.05.2028 року.

Відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту та сплату процентів у передбачені договором строки, проте у зв`язку з несвоєчасною оплатою заборгованості по кредиту та нарахованих відсотках, Банк звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Вказувало, що 19.11.2014 року Вижницьким районним судом винесено рішення у справі №713/1468/14-ц, яким позов АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з останнього заборгованість за кредитним договором №36/006-ф-08 в розмірі 21050,46 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ за 1 дол. США 12,1830 грн станом на 04.08.2014 року становить 256457,74 грн, вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Боржником дане рішення повністю не виконане.

Зазначало, що відповідач продовжує порушувати умови договору, зокрема, за період, не охоплений рішенням Вижницького районного суду, по кредитному Провадження №22-ц/822/12/22

договору було здійснено лише декілька платежів в рахунок поточної заборгованості зі сплати процентів, у зв`язку з чим у період з 01.07.2014 року по 31.12.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 13770,40 дол. США та 695 843,57 грн, в тому числі: заборгованість по процентах прострочена 13 770,40 дола. США; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату кредиту 46 612,66 грн; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 434 825,18 грн; заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) 214 405,73 грн.

21.01.2021 року відповідачу було направлено листи-вимоги про повернення заборгованості, однак вона останнім не погашена, а тому позивач вимушений був звернутися до суду за захистом порушеного права, у зв`язку з чим просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість у розмірі 13770,40 дол. США та 695 843,57 грн за кредитним договором від 07.05.2008 року №36/006-ф-08.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ПАТ АБ «Укргазбанк» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги банку задовольнити.

Наводить обставини укладення кредитного договору між сторонами, умови його оплати та погашення заборгованості, стягнення з відповідача заборгованості на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.11.2014 року, утворення заборгованості на час звернення до суду за період з 01.07.2014 року по 31.12.2020 року, що становить в загальному 13 770,40 дол. США та 695 843,57 грн.

Вказує, що судом першої інстанції достовірно встановлено факт неповного виконання відповідачем рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.11.2014 року у справі №713/1468/14-ц та наявність несплаченої заборгованості ОСОБА_1 за рішенням суду від 19.11.2014 року, яка становить: 11187,22 дол. США по кредиту та 4291,64 грн пені.

Наголошує на тому, що судом першої інстанції зроблено помилкові висновки щодо неправомірності нарахування процентів та штрафних санкцій (пені) після задоволення вимог Банку про дострокове погашення усієї заборгованості та звертає увагу, що якщо умовами Кредитного договору чітко передбачено строк дії кредитного договору, який відмінний від строку виконання обов`язку щодо повернення кредиту, передбачено сплату процентів позичальниками після настання строку повернення кредиту (в т.ч. із реалізацією права на дострокове погашення кредиту на підставі умов кредитного договору та ст.1050 ЦК України), порядок нарахування таких процентів по день повного погашення кредиту, то у випадку порушення такі права підлягають судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог про стягнення таких процентів.

Крім іншого, посилається на правовий висновок ВП ВС, зроблений у постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, згідно якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Також зазначає. що сторони чітко домовилися про сплату позичальником процентів до настання наступних обставин: до дня закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності до п.1.1 цього Договору; до дня повного фактичного погашення заборгованості по кредиту, однак зазначене залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Посилається на те, що у справі не існує документу, який би свідчив про конкретну дату зміни настання строку виконання зобов`язань позичальника, про припинення строку дії договору або про дату погашення заборгованості, оскільки заборгованість до цього часу повністю не погашена.

Вважає, що судом також зроблено помилкові висновки щодо неправомірності стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які взяли участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону в частині відмови у стягненні процентів за ч.2 ст.625 ЦК України не відповідає.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що: право ПАТ АБ «Укргазбанк» нараховувати передбачені кредитним договором №36/006-ф-08 від 07.05.2008 року проценти, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню), припинилося у зв`язку з пред`явленням 01.07.2014 року до ОСОБА_1 позовної вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України;

- з 19.11.2014 року часу ухвалення Вижницьким районним судом рішення по цивільній справі №713/1468/14-ц, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину площину виконання судового рішення;

- наявність рішення Вижницького районного суду від 19.11.2014 року по цивільній справі №713/1468/14-ц про дострокове задоволення вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо всієї суми заборгованості, яке ОСОБА_1 виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором.

Тому позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентах в сумі 13770,40 дол. США та заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту та за несвоєчасну сплату процентів в сумі 481437,84 грн - безпідставні та задоволенню не підлягають.

Суд визнав неспроможними доводи представника позивача про застосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складу колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.12.2018 року по справі №913/11/18 щодо можливості нарахування процентів за користування кредитом та неустойки до закінчення строку на який надано кредит чи по день повного погашення заборгованості, оскільки право банку нараховувати передбачені договором проценти та неустойку припинилося пред`явленням 01.07.2014 року позову до ОСОБА_1 , а отже вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України.

Вирішуючи вимогу ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 214405,73 грн суд дійшов висновку, що зазначені суми з відповідача стягненню не підлягають, тому що: нарахування 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року в сумі 1262,68 доларів США є безпідставним, оскільки судом встановлено, що право ПАТ АБ «Укргазбанк» нараховувати передбачені кредитним договором №36/006-ф-08 від 07.05.2008 року проценти припинилося у зв`язку з пред`явленням 01.07.2014 року до ОСОБА_1 позовної вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України; нарахування 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року в сумі 6320,30 доларів США є необґрунтованим, оскільки представником позивача всупереч вимогам ст.ст.12, 81 ЦПК України не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на доведення наявності у розрахований період заборгованості по кредиту у визначених у розрахунку розмірах з урахуванням сплачених відповідачем сум під час примусового виконання рішення суду.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з наведеними висновками суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №36/006-ф-08 від 07.05.2008 року, за умовами якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі 27 500 дол. США на строк з 07.05.2008 року по 05.05.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи з 14 % річних (а.с.4-6).

З копії заочного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.11.2014 року по цивільній справі №713/1468/14-ц вбачається, що ним задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Чернівецької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №36/006-ф-08 від 07.05.2008 року в сумі 21050,46 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ за 1 дол. США 12,1830 грн станом на 04.08.2014 року становить 256457,75 грн, 4291,64 грн. та 2531,77 грн. судового збору (а.с.7-8).

Зазначені обставини судом першої інстанції встановлено вірно та сторонами не спростовуються.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 19.06.2019 року №703/2718/16-ц, від 19.06.2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 19.06.2019 року у справі №703/2718/16-ц викладено висновки щодо застосування положень ст.625 ЦК України. Вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошові зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц викладено висновки про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання кредиту; 7) інші умови, визначені законодавством (частина четверта статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

ВП ВС неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів та неустойки можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором; пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України.

Якщо кредитний договір має домовленість, що передбачає закінчення строку кредитування поверненням позичальником кредитних коштів і кредитор не направляв у порядку ч.2 ст.1050 ЦК України вимогу, а вживав інші заходи досудового врегулювання, то за таких обставин слід дійти висновку про правомірність нарахування банком процентів за користування кредитними коштами боржником. Іншими словами, якщо немає вимоги, оформленої відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, та немає строку закінчення кредитного договору, то нарахування процентів банком можливе до повернення позичених коштів.

Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 року (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 року (провадження №14-318цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

З витребуваних судом матеріалів цивільної справи №713/1468/14-ц вбачається, що ПАТ АБ «Укргазбанк» зверталося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №36/006-ф-08 від 07 травня 2008 року та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що стягується достроково у розмірі 21050,46 дол. США та 4 291,64 грн, що складається: 19 105 дол. США сума по кредиту, що стягується достроково; 574,52 дол. США заборгованість по кредиту; 226,89 дол. США заборгованість по процентах поточна; 1 144,05 дол. США заборгованість по процентах прострочена; 1 484,78 грн заборгованість по пені за порушення термінів погашення кредиту; 2 806,86 грн заборгованість по пені за порушення термінів сплати процентів, що в свою чергу підтверджується позовною заявою, заявою про уточнення позовних вимог (справа №713/1468/14-ц а.с.2-3, 37).

На підставі змісту позовної заяви та рішення суду від 19.11.2014 року колегія суддів приходить до висновку, що невиконанні зобов`язання у тому спорі за аналогічним Кредитним договором були стягнуті за вимогою Банку достроково, отже строк виконання зобов`язання трансформувався із договірного на зобов`язання за рішенням суду, що спростовує доводи позовної заяви та апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у стягненні передбачених умовами договору сум.

Згідно з положеннями ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У постанові ВП ВС від 23.05.2018 року по справі №910/1238/17 зроблено висновок, що після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання і у такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе вже не на підставі умов договору, а на підставі статті 625 ЦК України, якою врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України за час прострочення.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У Постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Звертаючись до суду з вимогами про захист порушеного права в порядку ч.2 ст.625 ЦК України позивач самостійно обрав проценту ставку 3% передбачену законом, а не умовами Договору, отже при встановлені невиконаних зобов`язань на рішенням суду від 19.11.2014 року до суми простроченого виконання слід саме застосовувати ставку процентів 3%.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції за цим позовом про недоведеність наявності невиконаних зобов`язань за рішенням суду та/або їх розмір, а також доводам апеляційної скарги на їх спростування колегія суддів керується наступними письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.

09.12.2014 року АБ «Укргазбанк» отримано виконавчий лист у справі №713/1468/14-ц, який направлено до виконання у Вижницький районний відділ державної виконавчої служби, яким 23.02.2017 року відкрито виконавче провадження №53467720.

30 грудня 2020 року Головним державним виконавцем Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Нистерюк О.М. на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №53467720 в зв`язку з тим, що боржником борг сплачено.

17.02.2021 року банком начальнику Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на дії виконавця по винесенню Постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2020 року ВП №53467720 направлено скаргу.

09.03.2021 року з Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на скаргу Банку надійшла відповідь з Постановою №9 від 24.02.2021 року про проведення перевірки законності виконавчого провадження №53467720, якою дії Головного державного виконавця Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Нистерюк О.М. визнано правомірними та законними, так як відповідно до наявних в матеріалах виконавчого провадження розпоряджень на користь стягувача АБ «Укргазбанк» перераховано 256457,75 грн.

В подальшому, ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 червня 2021 року скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» на дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом по цивільній справі №713/1468/14-ц за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Чернівецької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору задоволено. Визнано неправомірними дії Головного державного виконавця Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Нистерюк О.М. щодо закінчення виконавчого провадження №53467720 та винесення нею постанови від 30.12.2020 року про закінчення виконавчого провадження №53467720 з виконання виконавчого листа від 09.12.2014 року, виданого на виконання рішення Вижницького районного суду Чернівецької області у справі №713/1468/14-ц за позовом АБ «Укгазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №36/006-ф-08 в сумі 21050,46 доларів США, що відповідно до офіційного курсу ІІБУ за 1 долар США 12,1830 грн на 04.08.2014 року становить 256 457,74 грн, 4291,64 грн та 2531,77 грн судового збору, у зв`язку з неповним виконанням рішення суду та виконавчого документа. Скасовано постанову Головного державного виконавця Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Нистеріок О.М. від 30.12.2020 року про закінчення виконавчого провадження №53467720 з виконання виконавчого листа від 09.12.2014 року, виданого на виконання рішення Вижницького районного суду Чернівецької області у справі №713/1468/14-ц за позовом ПАТ АБ «Укгазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №36/006-ф-08 в сумі 21050,46 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ за 1 долар США 12,1830 грн на 04.08.2014 року становить 256 457,74 грн, 4291,64 грн та 2531,77 грн судового збору, у зв`язку з неповним виконанням рішення суду та виконавчого документа. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 червня 2021 року скасовано, справу за скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк» на дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За наведеного вбачається, що на час розгляду цієї справи постанова державного виконавця від 30 грудня 2020 року про закінчення виконавчого провадження №53467720 перебуває на стадії оскарження, отже не може мати преюдиційного значення на підтвердження виконання відповідачем рішення суду від 19.11.2014 року.

Також, як вбачається з ухвали Вижницького районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2021 року у справі 713/1468/14-ц постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Доготар М.В. 05.10.2021 року відкрито виконавче провадження ВП №67028265 з виконання виконавчого листа №713/1468/14-ц, виданого 09.12.2014 року Вижницьким районним судом Чернівецької області, яку було оскаржено ОСОБА_1 , а судом в задоволенні скарги останнього про визнання неправомірною та її скасування відмовлено. Відомості про набрання законної сили ухвали суду відсутні.

Отже, існують одночасно обставини, за якими оскаржуються як дії державного виконавця по закінченню виконання виконавчого листа за рішенням від 19.11.2014 року, так і з відкриття провадження за ним з підстав неповного його виконання.

Усуваючи такі розбіжності та для встановлення дійсних обставин у цьому спорі колегія виходить з наступного.

Під час апеляційного розгляду цієї справи Банком було уточнено розмір заборгованості, яку він вважає за необхідне стягнути з відповідача, та надано суду розрахунок заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту і 3% річних згідно рішення суду, що складає 1 232,88 дол.США та еквівалентно по курсу НБУ на день виконання розрахунку 10.01.2022 року 33 901,36 грн за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року.

Висловлюючи позицію в суді апеляційної інстанції щодо наданого Банком розрахунку відповідач повідомив, що допускає існування невиконаних в повному обсязі зобов`язань за рішенням суду від 19.11.2014 року, а тому спростувати вказаний розрахунок він не може. При цьому, не скористався правом на подання контр-розрахунку та доказів виконання рішення суду.

Отже, враховуючи змагальність та диспозитивність цивільного процесу саме на відповідача покладений обов`язок спростування невиконання зобов`язань або доведення періодичності його виконання, якщо таке було виконане неодноразовими платежами при відсутності розстрочки виконання рішення суду у спосіб, передбачений процесуальним законом.

Таким чином, нараховані 3% річних в сумі 1232,88 доларів США вважаються відповідачем не спростовані.

Проте, в суді першої інстанції ОСОБА_1 подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.49-50).

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Отже, з урахуванням строку позовної давності та того, що Банк звернувся до суду з позовом у квітні 2021 року, колегія суддів вважає, що період нарахування у розрахунку заборгованості слід змінити, а саме визначити його не з 01.01.2018 року, а з 01.04.2018 року, у зв`язку з чим потрібно здійснити перерахунок за формулою: сума боргу розраховуються множенням на кількість днів прострочення, помноженої на 3, поділеної на 100 та поділеної на 365 (днів у році).

Таким чином, за період з 01.04.2018 року по 26.04.2018 року сума санкції складає 35,99 дол. США (16843,90 дол. США * 26 днів прострочення * 3 : 100 : 365 (днів у році)).

З урахуванням наведеного та застосування наслідків спливу строку позовної давності стягненню на користь банку підлягає заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту і процентів згідно рішення суду у розмірі (35,99 (період 01.04.18-26.04.18) + 229,79 (період 27.04.18 -18.10.18) + 191,91 (період 19.10.18-21.03.19) + 8,24 (період 22.03.19-28.03.19) + 70,44 (період 29.03.19-29.05.19) + 29,85 (період 30.05.19-26.06.19) + 361,11 (період 27.06.19-23.06.20) + 180,95 (період 24.06.20-31.12.20) = 1108,28 дол. США, що по курсу НБУ 27,5093 на 12.01.2022 року день ухвалення цього рішення складає 30488,00 грн.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що у зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_1 встановленого кредитним договором обов`язку повернення кредиту частинами, позивач використав своє право, передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України, щодо вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, змінивши на власний розсуд умови зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак, строк виконання зобов`язання є таким, що настав, тому правомірно відмовив у задоволені позовних вимогах ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентах в сумі 13770,40 дол. США та заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту й за несвоєчасну сплату процентів в сумі 481 437,84 грн.

Про те, відмовляючи у стягненні заявлених в порядку ч.2 ст.625 ЦК України сум, не встановивши обставин на підставі наявних доказів, на припущеннях, без врахування принципів змагальності та диспозитивності прийшов до висновку про недоведеність вимог банку в цій частині.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) та ухваленню нової постанови у вказаній частині.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 16 223,30 грн (а.с.1), за подання апеляційної скарги позивач сплатив 24 336 грн (а.с.116), тому з урахуванням задоволення позовних вимог банку на 2,97% з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1204,60 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 жовтня 2021 року в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) у розмірі 1108,28 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ на день ухвалення рішення суду 12.01.2022 року 30 488,00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» понесені судові витрати в розмірі 1 204,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /Н.К. Височанська, І.М. Литвинюк/