Справа № 452/3025/20 Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/811/3252/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.

з участю представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами законного представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_6 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 червня 2021 року в справі за позовом законного представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третя особа ПрАТ "Україська Страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування шкоди, завданої смертю,-

встановив:

У жовтні 2020 року законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «Українська Страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, завданої смертю.

Вимоги обґрунтовували тим, що 14 вересня 2020 року на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород, Н-13, на 62 кілометрі біля м. Новий Калинів Самбірського району Львівської області ОСОБА_6 , будучи водієм автомобіля «Газ», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в сторону м. Львів не впорався з керуванням, виїхав на праве узбіччя та здійснив наїзд на двох пішоходів - працівників ТзОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ», які проводили ремонтні роботи даної дороги, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Внаслідок наїзду від отриманих травм потерпілий ОСОБА_8 помер на місці пригоди. Відповідач своєї вини на місці пригоди не заперечував.

Діями відповідача ОСОБА_6 , які полягали у вчиненні ДТП шляхом наїзду на потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_8 помер, заподіяно шкоду, яка підлягає відшкодуванню родичам потерпілого у порядку, встановленому чинним законодавством.

Також, у зв`язку з завданням смерті потерпілому, його родичі, зокрема позивачі зазнали глибоких душевних стражданнях та фізичного болю.

Глибокі душевні переживання у зв`язку зі смертю близької людини продовжуються і на момент звернення до суду з цим позовом та продовжуватимуться в подальшому протягом тривалого часу.

Позивачі, як суб`єктивно так і об`єктивно, не можуть продовжувати попередній звичний спосіб життя, в якому потерпілий займав ключове значення, будучи близькою людиною, з якою кожен з позивачів повсякденно проводив вільний час, дозвілля та вів домашнє господарство.

Попередньо позивачі оцінювали моральну шкоду у таких розмірах: ОСОБА_2 у розмірі 150 000 грн., ОСОБА_4 у розмірі 150 000 грн, ОСОБА_5 у розмірі 150 000 грн.

При цьому, на думку позивачів, моральна шкода ОСОБА_2 полягатиме також у тому, що син буде рости без батькової підтримки та зазнаватиме глибоких душевних страждань протягом життя, викликаними тим фактом, що його батьку відповідач спричинив смерть. Син не зможе отримати такого виховання, яке забезпечив би рідний батько, якби був живий.

Позивачі врахували ступінь вини, яка полягає в необережності відповідача. Зокрема ними взято до уваги той факт, що ДТП було скоєно не на самій проїжджій частині внаслідок знаходження там дорожніх працівників, а на узбіччі дороги, що свідчить про те, що керування транспортним засобом відповідачем було настільки недбалим, що відповідач на рівній дорозі при сонячній погоді відхилився від курсу, з`їхав з проїжджої частини на узбіччя та повернувся на дорогу аж після вчинення наїзду на пішоходів.

Відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правова відповідальність відповідача за моральну шкоду застрахована в межах ліміту 12 мінімальних заробітних плат, що становить 60 000 грн. ОСОБА_4 має намір звернутись до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, а тому просить суд про відшкодування моральної шкоди виключно у розмірі, непокритому страховим лімітом. Попередньо визначений розмір моральної шкоди непокритий страховим лімітом становить 90 000 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в СК «Княжа», позивачі розраховують отримати відшкодування за ст. 1200 ЦК України від СК «Княжа», для чого звертатимуться із заявою про здійснення страхового відшкодування.

Із врахуванням того, що ліміт страхового відшкодування у 2020 році становить 260 000 грн., 60 000 з яких повинні бути виплачені ОСОБА_4 в якості компенсації моральної шкоди, то ліміт відшкодування утримання на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 становитиме 200 000 грн. Отже, ліміту страхового відшкодування вистарчить для надання утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у межах неповних 18 місяців.

При цьому, у вересні 2020 року за неповний місяць, який розраховується з дня наступного (15 вересня) за днем смерті потерпілого, СК «Княжа» повинна виплатити на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 5 646 грн. 17 копійок, з жовтня 2020 року по січень 2022 року включно -191 969 грн. 78 копійок, що в сукупності становить 197 616 гривень 95 копійок виплат. Таким чином, з березня 2020 року, сума страхового ліміту зможе покрити виключно витрати на утримання ОСОБА_3 , тоді як для виплат на утримання ОСОБА_2 страховий ліміт буде перевищено.

Із врахуванням наведеного та заяви про збільшення позовних вимог, позивачі просили стягнути зі ОСОБА_6 такі суми відшкодування (т. 1 а.с. 208-210):

- на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , платежі у сумі 5 646 гривень 17 копійок щомісяця починаючи з 1 березня 2022 року до настання ОСОБА_2 14 років, а саме до 31 грудня 2033 року, а також платежі у розмірі 8 469 гривень 25 копійок щомісяця з 1 січня 2034 року до досягнення ОСОБА_2 18 років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди, пов`язаної зі завданням смерті ОСОБА_8 , в якого ОСОБА_2 перебував на утриманні, яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування майнової шкоди;

- на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 250000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок спричинення смерті його батьку, ОСОБА_8 , яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди;

- на користь ОСОБА_4 , 190 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення смерті його сину, ОСОБА_8 , яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди;

- на користь ОСОБА_5 , 250 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення смерті сина ОСОБА_8 , яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди;

Збільшені позовні вимоги обгрунтовували непорядною поведінкою відповідача, зокрема тим, що він відмовився виконувати попередні домовленості щодо відшкодування, які були досягнуті між представниками сторін, умисно пропонував передати в якості компенсації майно (автомобіль) розраховуючи, що потерпілі відмовляться від його прийняття, а коли потерпілі погодилися прийняти автомобіль, з незрозумілих причин відмовився здійснити пропоновану ним же ж часткову компенсацію, з метою уникнення суворого покарання вказував в останньому слові обвинуваченого у кримінальному провадженні, що пропонує в якості компенсації автомобіль, хоча це твердження було не правдивим, а після проголошення вироку жодних таких пропозицій відповідач не робив. Відповідач не цікавився, в якому майновому становищі перебуває сім`я, яку він залишив без годувальника, та не намагався відшкодовувати завданої шкоди.

Враховуючи наведене вважали за необхідне збільшити розмір позовних вимог хоча б до найнижчого рівня моральної шкоди, яку, як правило, присуджують суди за завдання смерті в ДТП у таких випадках, а саме до розміру 250 тис. грн. на кожного з позивачів, при цьому, розмір позовних вимог ОСОБА_4 складатиме 190 тис. грн. з урахуванням вже відшкодованих йому 60 тис. грн. страховиком.

Просили позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , платежі у сумі 5646 грн. 17 коп. щомісячно, починаючи з 01 березня 2022 року до настання ОСОБА_2 14 років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також платежі у розмірі 8469 грн. 25 коп. щомісяця з 1 січня 2034 року до досягнення ОСОБА_2 18 років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рахунок відшкодування майнової шкоди, пов"язаної зі завданням смерті ОСОБА_8 , в якого ОСОБА_2 перебував на утриманні, яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування майнової шкоди.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 150000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення смерті його батьку ОСОБА_8 , яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 90000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення смерті його сину ОСОБА_8 , яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 150000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення смерті сина ОСОБА_8 , яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі, законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_6 .

У апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зазначають, що не погоджуються із рішенням в частині розміру присудженої моральної шкоди з огляду на її низький розмір, що не відповідає принципу справедливості та усталеній судовій практиці у такій категорії справ.

Зокрема, визначили такий розмір моральної шкоди, оскільки бажали заохотити відповідача відшкодувати моральну шкоду добровільно не чекаючи рішення суду та бажали уникнути затяжних судових процесів, зважали на незадовільний майновий стан відповідача, який нічим не підтверджений.

Разом з цим, відповідач відмовився влаштуватися на добре оплачувану офіційну роботу, яка була йому запропонована, натомість бажає продовжувати вести довготривалі судові процеси.

Покликаючись на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини просять скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 червня 2021 року в частині розміру присудженої моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 250000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення смерті його батьку ОСОБА_8 , яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди.

Стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 190 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення смерті його сину ОСОБА_8 , яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 250000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення смерті сина ОСОБА_8 , яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що не погоджується із обґрунтуванням оскаржуваного рішення.

Зокрема вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення в частині визначення розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача суд не дотримав вимог, які стосуються мотивувальної частини рішення.

Не заперечує те, що позивачі зазнали моральних страждань, оскільки у ДТП загинув батько та син своїх батьків, частково визнає позовні вимоги, оскільки розмір таких завищений без відповідного обґрунтування.

Вважає, що викладена аргументація збільшених позовних вимог обумовлена емоційними проявами обурення на дії відповідача, а не матеріальним чи процесуальним правом.

Звертає увагу, що був і є позбавлений можливості добровільно розпочати відшкодування заподіяної шкоди у зв`язку з відсутністю грошових коштів та накладенням арешту на відповідне майно, яке є спільним сумісним майном подружжя

Варіант відшкодування шкоди шляхом оформлення розписки про отримання у рахунок такого вартість спільного відповідача із його дружиною автомобіля, позивачі категорично відхилили і такий викликав у останніх гнів, що підтверджується вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.02.2021.

Зазначає, що у зв`язку із подією ДТП залишився без роботи та вимушений перебиватися тимчасовими заробітками, має на утриманні неповнолітню дочку та матір пенсійного віку.

Стверджує, що висновки суду в частині визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, не відповідають обставинам справи та покладені лише на доводи позивачів.

Просить змінити рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 червня 2021 року зменшивши розмір моральної шкоди в частині стягнення такої на користь позивачів.

08.11.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_6 на апеляційну скаргу позивачів, у якому просить таку залишити без задоволення.

22.11.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_7 , у якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а апеляційну скаргу позивачів задовольнити.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 апеляційну скаргу позивачів підтримав, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_6 заперечив, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам апеляційної скарги позивачів.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_10 в судове засідання не прибули, представник ОСОБА_10 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в розгляді іншої справи.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_11 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 необхідно задовольнити, а апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_6 залишити без задоволеннявраховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, відповідач визнав обставини, якими позивачі обґрунтовували свої позовні вимоги, а також частково визнав позов, таке визнання узгоджується із долученими до матеріалів цивільної справи доказами, тому не підлягають доказуванню.

Суд встановив, що частка середнього заробітку потерпілого, яка припадала на самого потерпілого становить 5 646 грн. 17 копійок, тому відповідач зобов`язаний відшкодовувати по 5 646 грн. 17 копійок щомісяця кожному з осіб, які перебували на утриманні потерпілого - сину потерпілого та дружині, яка здійснює догляд за сином потерпілого до 14 років (разом -11 292 грн. 34 копійок).

Після досягнення 14 років дружина потерпілого права на утримання мати не буде, внаслідок чого таке утримання на користь сина потерпілого повинно розраховуватися виходячи із половини середнього заробітку потерпілого, що складатиме 8 469 гривень 25 копійок щомісяця.

Поряд з цим, суд звернув увагу, що у разі будь-яких змін у складі осіб, які мають право на утримання протягом строку утримання відповідач матиме змогу звертатися до суду з вимогою про здійснення перерахунку утримання.

Зокрема, після досягнення сином потерпілого 14 років сума утримання повинна розраховуватися виходячи з розрахунку однієї особи на утриманні.

Щодо призначення відшкодування у розмірі 8 469 гривень 25 копійок щомісяця з 1 січня 2034 року до досягнення сину потерпілого 18 років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції прийшов висновку, що такі позовні вимоги не є передчасними, оскільки пов`язані з обставинами, які повинні наступити.

Враховуючи наведене, суд зазначив, що у разі призначення сину потерпілого з 14 років по 18 років відшкодування (утримання) в розмірі 5 646 гривень 17 колійок, як про це просив відповідач, таке зумовить безпідставну необхідність подавати ще один позов про перерахунок (збільшення) утримання при обставинах, які поза обґрунтованими сумнівами повинні наступити, що зробить безпідставно неефективним судовий захист майнових прав сина потерпілого.

Також, суд дійшов висновку, що позивачам завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з смертю ОСОБА_8 , що перебуває у причинному зв`язку із вчиненим ОСОБА_6 злочином.

При цьому, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував в сукупності негативні наслідки, які настали для позивачів, характер та обсяг страждань, яких вони зазнали, ступінь вини завдавача шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, відтак з відповідача необхідно стягнути на користь: ОСОБА_2 150 000 грн., ОСОБА_4 90 000 грн., ОСОБА_5 150 000 грн.

Разом з цим, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 1 000,00 гривень в рахунок відшкодування витрат на поховання ОСОБА_8 , які не підлягають відшкодуванню страховиком, за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди, а також на користь позивачів понесених судових витрат - задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Судом встановлено, що 14 вересня 2020 року на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород, Н-13, на 62 кілометрі біля м. Новий Калинів Самбірського району Львівської області, відповідач ОСОБА_6 , будучи водієм автомобіля «Газ», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в сторону м. Львів не впорався з керуванням, виїхав на праве узбіччя та здійснив наїзд на двох пішоходів - працівників ТзОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ», які проводили ремонтні роботи даної дороги, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Внаслідок наїзду автомобіля, за кермом якого перебував відповідач, від отриманих травм потерпілий ОСОБА_8 помер на місці пригоди.

Зазначене підтверджується копіями протоколу огляду ДТП, схемою до протоколу, даними фототаблиці та копії висновків експертів, де зафіксовано обставини ДТП (т. 1 а.с. 10, 11-19, 68-74).

Факт смерті ОСОБА_8 підтверджується лікарським свідоцтвом № 116/20 від 14.09.2020 та свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 17.09.2020, актовий запис № 315 (т. 1 а.с. 27).

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.02.2021 ОСОБА_6 , зокрема визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Іншими словами, колегія суддів погоджується із тим, що факт винуватості відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.09.2020, є встановленим та не підлягає доказуванню.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (т. 1 а.с. 182-186).

Із копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_8 та позивачка ОСОБА_12 24.12.2016 зареєстрували шлюб у Самбірському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області, актовий запис №334 (т. 1 а.с. 25).

У шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , актовий запис № 3 (т. 1 а.с. 24).

Згідно довідки КП СМР «ЖЕК» № 395 від 24.09.2020, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 і їх син ОСОБА_2 проживали однією сім`єю (т. 1 а.с. 23).

Таким чином, що на момент ДТП, на утриманні у ОСОБА_8 перебували ОСОБА_3 як дружина, яка не працювала, оскільки здійснювала догляд за малолітньою дитиною та власне сам ОСОБА_2 , як син потерпілого.

Із довідки про середню заробітну плату видану ТОВ «Онур» №8 від 21.09.2020 слідує, що потерпілому нараховано за липень 2020 року 15 901 грн. заробітної плати, а за серпень 2020 р. - 17 976 грн. (т. 1 а.с. 22).

Враховуючи наведене, середній заробіток потерпілого розрахований згідно із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100, за 2 останні місяці перед подією, склав 16 938 грн. 50 копійок.

20.11.2020 ПрАТ «Українська Страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплачено на користь ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_2 , страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 180 000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № ЗР119833 від 20.11.2020 (т. 1 а.с. 57).

Як вбачається із додаткових пояснень страхової компанії від 11.06.2021, визначений розмір страхового відшкодування становить 180 000 грн., виходячи із розрахунку 90 000 грн. на користь непрацюючої дружини загиблого ОСОБА_13 , яка здійснює догляд за дитиною загиблого та 90 000 грн. на користь ОСОБА_2 , який є сином загиблого.

Крім цього, на користь ОСОБА_4 , батька загиблого, виплачено страхове відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого в розмірі 60 000 грн., що складає 12 мінімальних заробітних плат, де включено частки моральної шкоди на користь ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , тобто по 15 000 грн.

Зазначені обставини визнаються сторонами, відтак не підлягають доказуванню в силу вимог ст. 82 ЦПК України.

Звертаючись і позовними вимогами позивачі обґрунтування таких зводять до того, що діями відповідача ОСОБА_6 , які полягали у вчиненні ДТП шляхом наїзду на потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_8 помер, їм заподіяно шкоду, оскільки зазнали глибоких душевних страждань та фізичний біль. Душевні переживання у зв`язку зі смертю близької людини продовжуються і на момент звернення до суду з цим позовом та продовжуватимуться в подальшому протягом тривалого часу, відтак не можуть вони продовжувати попередній звичний спосіб життя, в якому потерпілий займав ключове значення, будучи близькою людиною, з якою кожен з позивачів повсякденно проводив вільний час, дозвілля та вів домашнє господарство.

З матеріалів справи слідує, що відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_10 не оспорюють факту наявності вини відповідача у вчиненні ДТП у спірних правовідносинах, що мала наслідком смерть ОСОБА_8 .

При цьому, як вбачається із доводів апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_6 , як винна особа у заподіянні шкоди позивачам, не погоджується із оскаржуваним рішення виключно в частині визначення судом грошового розміру відшкодування моральної шкоди.

В свою чергу, не погоджуються із оскаржуваним в частині визначення судом грошового розміру відшкодування моральної шкоди і позивачі, оскільки вважають, що такий не відповідає найнижчому рівню моральної шкоди, яку, як правило, присуджують суди за завдання смерті в ДТП у таких випадках, тому просять такий збільшити до відповідного розміру.

Враховуючи наведене та слідуючи принципу диспозитивності (ст. 367 ЦПК України), колегія суддів не перевіряє законність оскаржуваного рішення у контексті стягнення судом щомісячних платежів відповідно до ст. 1202 ЦК України, оскільки рішення у цій частині учасниками справи не оскаржується.

Таким чином, виключною правовою проблемою у спірних правовідносинах є моральна шкода, яку зазнали позивачі та обсяг такої у зв`язку із втратою рідної людини, внаслідок ДТП та покладення відповідного розміру відповідальності, як грошового еквіваленту такої на відповідача, як винну особу.

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексуУкраїни).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Далі Закон № 1961-IV).

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайного характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкоджень здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі N 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та пунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV).

Таким чином, враховуючи положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та те, що цивільно-правова відповідальність відповідача, в тому числі за відшкодування моральної шкоди, застрахована у ПрАТ «Українська Страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в межах ліміту 12 мінімальних заробітних плат, що становить 60000 грн., яку ОСОБА_4 було виплачено, правовою підставою позовних вимог є загальні положення про моральну шкоду, визначені ЦК України.

Моральна шкода, відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно із ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ч. 1 ст. 104 ЦПК України).

Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому розглядаючи клопотання про призначення експертизи суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з`ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з`ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.

Статтею 105 ЦПК України визначено підстави за наявності яких призначення судом експертизи є обов`язковим.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Жук проти України" (Заява № 45783/05) від 21.10.2010р. (пункт 25) Суд нагадує, що принцип процесуальної рівності сторін, один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду, вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становище по відношенню до протилежної сторони. Це, в принципі, означає надання сторонам судового процесу можливості ознайомитись з усіма пред`явленими доказами і зауваженнями та прокоментувати їх, навіть якщо вони надані незалежним представником державної юридичної служби з метою здійснення впливу на рішення суду.

Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Ноймайстер проти Австрії» (1968 рік) кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості та жодна із сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом.

У контексті зазначаного колегія суддів виходить з того, що з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, для встановлення обсягу моральних страждань позивачів, відповідач не звертався, при цьому категорія справи та предмет доказування у такій, не свідчать про обов`язковість призначення експертизи (ст. 105 ЦПК України), яка і у такому випадку має призначатися за клопотанням хоча б однієї із сторін.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, у межах відповідного кримінального провадження були проведені судові експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди за якої загинув ОСОБА_8 , з яких чітко вбачається протиправність дій водія автомобіля «ГАЗ-3302-14» ОСОБА_6 технічним вимогам п.п. 10.1 та 13.1 чинних Правил дорожнього руху.

Заперечуючи позовні вимоги, сторона відповідача свої доводи з цього приводу зводить фактично до того, що викладена аргументація збільшених позовних вимог обумовлена емоційними проявами та обуренням на його дії, вважає висновки суду в частині визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, не відповідають обставинам справи та покладені лише на доводах позивачів.

При цьому, будь яких обґрунтувань розміру відшкодування завданої ним шкоди, необхідності зменшення такої до розміру про який він просить та на який погоджується, відповідач не наводить.

У цьому контексті не може залишитися поза увагою колегії суддів і те, що з апеляційною скаргою, як процесуальним документом, який висловлює незгоду із оскаржуваним судовим рішенням, тобто тим розміром відшкодування, який визначений судом першої інстанції, відповідач звернувся перший, а саме до подання позивачами апеляційної скарги, а відтак і вимог останніх про стягнення моральної шкоди згідно уточненої позовної заяви.

Колегія суддів виходить з того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (в тому числі якщо така шкода завдала смерть фізичної особи), завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується шкода, у тому числі якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Оцінюючи матеріали цивільної справи, висновки експертиз, вирок у кримінальній справі та пояснення учасників справи, колегія суддів констатує та погоджується із тим, що стягнутий розмір моральної шкоди у спірних правовідносинах є недостатнім.

Так, у деліктних зобов`язання діє презумпція вини заподіювача шкоди, при цьому ключовий елементом при визначенні вини чи невинуватості є ступінь дбайливості та обачності деліквента.

Позивачі покликалися на ступінь вини відповідача, яка полягає у його необережності, зокрема ДТП було скоєно не на самій проїжджій частині внаслідок знаходження там дорожніх працівників, а на узбіччі дороги, що свідчить, що керування транспортним засобом відповідачем було настільки недбалим, що відповідач на рівній дорозі при сонячній погоді відхилився від напрямку руху, з`їхав з проїжджої частини на обочину та повернувся на дорогу аж після вчинення наїзду на пішоходів.

Як вже зазначалося вище, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів враховуючи обставини справи, особу потерпілого, обставини за яких сталося ДТП та ставлячись з максимальним розумінням до втрат, яких зазнали позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як син, дружина та батьки померлого внаслідок ДТП ОСОБА_8 , яке мало місце 14.09.2020, погоджується із доводами останніх щодо наявності підстав для збільшення розміру присудженої моральної шкоди з огляду на її необґрунтовано низький розмір.

Так, надаючи оцінку та аналізуючи обставини справи з погляду можливих страждань (душевних та фізичних), які може зазнати людина у зв`язку із встратою рідної особи, колегія суддів приходить висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачів по ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 250000 грн. та ОСОБА_4 190 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, що на переконання колегії суддів, відповідатиме принципу розумності та справедливості.

Також, суд бере до уваги те, що втрата і біль, які пережили позивачі та продовжують переживати є непоправними, оскільки близька їм та рідна людина загинула, тобто її не повернеш, відтак жодний грошовий розмір моральної шкоди не може бути належною сатисфакцією та у повній мірі покрити таку.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить висновку, що апеляційну скаргу позивачів необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди змінити, задовольнивши їх вимоги у повному обсязі, що свідчить про підставність їх апеляційної скарги та необхідсть залишення без задоволення з цих же підстав апеляційної скарги ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що при зверненні до суду з позовом позивачі звільнені від сплати судового збору, судовий збір за розгляд їх апеляційної скарги необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 червня 2021 року в частині відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення смерті ОСОБА_8 , яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди - змінити.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення смерті його батьку ОСОБА_8 , яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 190000 (сто дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення смерті його сину ОСОБА_8 , яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди.

Стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення смерті сину ОСОБА_8 , яка не підлягає відшкодуванню страховиком за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів внаслідок перевищення ліміту відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_6 у дохід держави судовий збір у розмірі 5044 (п`ять тисяч сорок чотири) гривень 80 копійок за подання апеляційної скарги позивачами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 травня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк