Ухвала

18 січня 2022 року

м. Київ

справа № 501/839/16-ц

провадження № 61-599ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, третя особа - Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права користування житловим приміщенням, визнання членом сім`ї наймача, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області (далі - ВК Чорноморської МР Одеської області), третя особа - Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області (далі - КП «Управління житлово-комунального господарства» Чорноморської МР Одеської області), про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права користування житловим приміщенням, визнання членом сім`ї наймача, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення.

В обґрунтування позову зазначала, що з кінця 2008 року проживає в квартирі АДРЕСА_1 . У квартирі проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які померли. Квартирою користувалася як член сім`ї наймача, оскільки є племінницею ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 у квартирі стала проживати разом зі своїм батьком ОСОБА_5 .

Ураховуючи вищевикладене, просила:

- встановити факт проживання її однією сім`єю з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати її право на користування на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати її членом сім`ї наймача ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- укласти з нею договір найму на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано право користування ОСОБА_1 на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано ОСОБА_1 членом сім`ї наймача ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано ВК Чорноморської МР Одеської області укласти договір найму квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 .

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог (покази свідків), які підлягають задоволенню.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ВК Чорноморської МР Одеської області задоволено.

Апеляційну скаргу КП «Управління житлово-комунального господарства» Чорноморської МР Одеської області задоволено.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ні квартира АДРЕСА_1 , ні квартира АДРЕСА_2 на час смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_3 не приватизовані. Оскільки ОСОБА_3 з 1991 року до дня смерті була зареєстрована та проживала в квартирі АДРЕСА_2 , тому одночасно не могла зберігати право користування (найму) іншим жилим приміщенням, зокрема, квартирою АДРЕСА_1 , яка є об`єктом комунальної власності територіальної громади.

06 січня 2022 року представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою постанову Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 2 статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.

У поданій касаційній скарзі представниця ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У поданій касаційній скарзі як на підставу для оскарження судових рішень представниця ОСОБА_1 посилається на те, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частина третя статті 411 ЦПК України).

Проте, наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (невстановлення судом фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази), може бути підставою для скасування судового рішення лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Формальне посилання у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судового рішення на пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів) без зазначення які саме обставин встановив суд та на підставі яких недопустимих доказів, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Посилання представниці ОСОБА_1 у касаційній скарзі на постанову Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» не є належним обґрунтуванням такої підстави касаційного оскарження судового рішення, яка передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки постанови Пленуму Верховного Суду України не є рішеннями Верховного Суду, які можуть бути наведені як приклад неоднакового застосування норм права у подібних правовідносинах.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що представниця ОСОБА_1 не виконала вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявниці.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, третя особа - Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права користування житловим приміщенням, визнання членом сім`ї наймача, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак