ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року м. Чернівці

Справа № 725/1197/22

Провадження №22-ц/822/379/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2022 року, головуючий у І-й інстанції Скуляк І.А.,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення сервітуту, в якому просить припинити сервітут ОСОБА_2 на користування будинком по АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування цим будинком.

29 березня 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Заявниця просить забезпечити позов та заборонити відповідачу ОСОБА_2 знаходитись у приміщеннях (помешканні) в будинку АДРЕСА_1 , призначених для проживання ОСОБА_1 , до розгляду і вирішення справи по суті.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2022 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_2 знаходитись у приміщеннях (помешканні) будинку АДРЕСА_1 , призначених для проживання ОСОБА_1 , до розгляду і вирішення справи по суті.

На зазначену ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, відмовити в забезпеченні позову.

Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, оскільки ухвалена з неповним з`ясуванням обставин справи та з невідповідністю висновків, викладених у ній, обставинам справи, що є підставою для її скасування і ухвалення нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначає, що суд першої інстанції не пересвідчився в тому, що між позивачкою та ОСОБА_2 виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення її позову. Суд не з`ясував обсяг вимог, дані про особу відповідача, також відповідність виду забезпечення позову, який позивачка просила застосувати, її позовним вимогам.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Чорна С.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції від 31 березня 2022 року без змін.

Вказує на те, що заявниця не в змозі проживати з відповідачем в одному будинку по АДРЕСА_1 через зловживання останнім алкогольними напоями, застосування щодо неї фізичного та психологічного насильства, що має системний характер. Відповідачу, як кривднику, неодноразово виносились термінові заборонні приписи щодо заборони контактувати із нею, як постраждалою особою, виносилась заборона на вхід та перебування в місці проживання.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про вжиття заході забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив про достатність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» міститься роз`яснення стосовно розгляду судами справ про забезпечення позову, та зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та, усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, тобто, не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову, а суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, отже, вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

Основними підставами для звернення із заявою про забезпечення позову позивачка зазначала обставини неможливості її проживання з відповідачем в одному будинку через застосування щодо неї різного роду насильства, як психологічного, так і фізичного.

Наслідком потенційного задоволення позову буде припинення права сервітуту ОСОБА_2 на користування будинком, визнавши його таким, що втратив таке право.

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що обраний спосіб забезпечення позову не відповідає вимогам частини 10 статті 150 ЦПК України, оскільки задоволення заяви позивача про забезпечення позову призведе до вирішення справи по суті, оскільки буде задоволено частину позовних вимог.

Оскільки застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову за своїм змістом фактично є тотожними заявленим позовним вимогам, при цьому спір по суті судом не вирішений, колегія суддів вважає, що в цьому разі може бути порушений принцип змагальності та диспозитивності сторін.

Отже, задоволенням заяви про забезпечення позову судом першої інстанції фактично вирішені позовні вимоги по суті.

За вищевикладеного обгрунтування, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню з відмовою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України від 18 липня 2006 року п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2022 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 знаходитись у приміщеннях (приміщенні) будинку АДРЕСА_1 , призначених для проживання ОСОБА_1 , відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 травня 2022 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк