Провадження № 22-ц/811/4245/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позовних вимог, вказував на те, що 28.04.2012 року Приморським районним судом м.Одеси розглянуто цивільну справу №1522/6783/12 та винесено рішення, яким вирішено стягнути з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суми внеску та відсотків по ньому за Депозитним договором №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та Договором №ЛВ-20/0041/08/0986 від 19.09.2008 року, з урахуванням Додаткового Договору №1 від 21.07.2009 року в розмірі 9507,57 грн. 10.05.2012 року вказане рішення набрало законної сили та 21.06.2012 року видано виконавчий лист №1522/6783/12, який скеровано позивачем на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м.Одесі. На даний час, у Другому Приморському відділі ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625 по вищевказаному виконавчому листі та тривають виконавчі дії, однак, боржник ухиляється від виконання рішення суду. Крім того, зазначає, що у п.п.4.1, 4.2 Договору №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та Договору №ЛВ-20/0041/08/0986 від 19.09.2008 року зазначено про те, що сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору, згідно чинного законодавства України, порушення умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Відтак, згідно наданого розрахунку пені за несвоєчасне виконання договорів про повернення депозитних вкладів та нарахованих на нього процентів, згідно облікової ставки НБУ, ОСОБА_1 вважає, що сума пені за січень 2020 року становить: 79102,86 грн. (77011,20 грн. + 2091,66 грн.). Також, позивач просив стягнути з відповідача в його користь 2500,00 грн. компенсації за відрив від звичайних занять, зокрема, за підготовку, написання, подання позовної заяви, клопотань та заяв.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що уклавши договір №ЛВ-1/0120/19/1551 від 21.09.2009 року та Договір №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до пункту 4.1 відповідач погодився нести відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України, а саме ст.. ст.. 509, 549, 551, 599, 600, 601, 609, 611 ЦК України та ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Стверджує, що в умовах Договору №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та Договору №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, не міститься того, що він не являється фізичною особою суб`єктом підприємницької діяльності та не виступає у даних договорах як суб`єкт підприємницької діяльності. Цивільний кодекс України не містить вимог того, що у разі укладення договору з фізичною особою суб`єктом підприємницької діяльності, у договорі необхідно зазначати, що ця фізична особа, укладає договір, як суб`єкт підприємницької діяльності.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення суми, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не є суб`єктом підприємницької діяльності у правовідносинах, що виникли між сторонами, Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», застосуванню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 19 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» укладено Договір №ЛВ-20/0041/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 100 грн. на строк 12 місяців.

21 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» укладено Договір №ЛВ-1/0120/09/1551 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 5555 грн. строком на 13 місяців (а.с.9).

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2012 року у справі №1522/6783/12 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено стягнути з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитним Договором ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та Договору № ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2009 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 року в розмірі 9507,57 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. В задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. відмовлено.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 549 та частини другої статті 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Встановивши, що умовами укладеного між сторонами депозитного договору не передбачено відповідальності кредитної спілки за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді сплати пені, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання ОСОБА_1 на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», як на підставу для стягнення пені, є помилковими.

Згідно з преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», визначення в Законі певного переліку суб`єктів правовідносин, на які поширюється його дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік суб`єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули цього Закону, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 Закону, потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Тобто, дія Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не поширюється на правовідносини, які виникли між юридичною та фізичною особою.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є фізичною особою суб`єктом підприємницької діяльності, тому до правовідносин, що виникли між сторонами у спорі, не підлягає застосуванню Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Даний висновок суду узгоджується із висновком Верховного Суду, викладений у постанові від 16.04.2021 р. № 461/709/19.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні обставини які доводять обґрунтованість заявлених вимог, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та документально не підтвердженими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16.05.2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.