Номер провадження: 22-ц/813/4568/22
Справа № 509/605/20
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 серпня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року, ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом по справі №2-60/2009, виданим Вознесенським міскрайонним судом Миколаївської області у розмірі 7363,99 грн.

Останнім рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом по справі №2-60/2009, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області від 30.06.2016 р. у розмірі 7363,99 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 серпня 2021 року та відмовити позивачці ОСОБА_2 у задоволенні її позову до нього про отримання пені по аліментах, які стягувались , як її користь, як на матір дитини до 3-х років у зв`язку із тим, що позовна давність позову ОСОБА_2 та термін сплати аліментів сплили в 2012 року та в 2011 року відповідно; врахувати його непрацездатність, його матеріальне становище та наявність у нього інших неповнолітніх дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 серпня 2021 року залишити без змін.

Відповідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя Пункт 1 частини четвертої статті 274 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020.

Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вознесенського міськрайсуду Миколаївської області від 19.01.2009 р. у справі №2-60/2009 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання стягнуті аліменти у розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років (а.с. 5-7).

Отже, відповідач зобов`язаний був сплачувати аліменти на утримання позивачки, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, що суд повинен ураховувати при встановленні доведеності вини відповідача.

Ухвалою від 10.06.2016р. Вознесенського міськрайсуду Миколаївської області задоволено заяву позивачки про видачу дубліката виконавчого листа у справі №2-60/2009, а також поновлено їй строк для пред`явлення цього виконавчого документа для примусового виконання. При цьому, судом було встановлено наявність заборгованості відповідача зі сплати аліментів на її користь у розмірі 9944,09 грн. (а.с. 8-10).

На виконання рішенням Вознесенського міськрайсуду Миколаївської області від 19.01.2009 р. - 30.06.2016 р. цим же судом був виданий дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання аліменти у розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років (а.с. 113).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Проте апеляційний суд не може погодитись із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України також встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Частиною першою ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до рішення Вознесенського міськрайсуду Миколаївської області від 19.01.2009 р. у справі №2-60/2009 був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання позивачки ОСОБА_2 , що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 196 СК України.

Матеріалами справи також встановлено наявність заборгованості відповідача зі сплати аліментів на її користь у розмірі 9944,09 грн. (а.с. 8-10).

Згідно довідок Овідіопольського РВ ДВС ГУТЮ в Одеській області від 26.12.2018 р. №40-27339 і від 08.10.2019 р. № 40-25365, а також розрахунку заборгованості державного виконавця від 04.10.2019 р., розмір боргу за виконавчим листом у справі № 2/60/2009 про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 1/10 частини усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення донькою трьох років станом на 01.10.2018 р. складав 7363,99 грн., яка була погашена відповідачем лише 04.10.2019 р. (а.с. 11-15).

Розмір пені за прострочення сплати аліментів відповідачем становить:

-за жовтень 2018 р. - 2282 грн.84 коп. (7363,99 х 31 х1% = 2282,84);

-за листопад 2018 р. - 2209 грн.20 коп. (7363,99 х 30 х1% = 2209,20);

-за грудень 2018 р. - 2282 грн.84 коп. (7363,99 х 31 х1% = 2282,84);

-за січень 2019 р.- 2282 грн.84 коп. (7363,99 х 31 х1% = 2282,84);

-за лютий 2019 р. - 2061 грн. 92 коп. (7363,99 х 28 х 1% = 2061,92);

-за березень 2019 р. - 2282 грн.84 коп. (7363,99 х 31 х1% = 2282,84);

-за квітень 2019 р. - 2209 грн.20 коп. (7363,99 х 30 х1% = 2209,20);

-за травень 2019 р. - 2282 грн.84 коп. (7363,99 х 31 х1% = 2282,84);

-за червень 2019 р. - 2209 грн.20 коп. (7363,99 х 30 х1% = 2209,20);

-за липень 2019 р. - 2282 грн.84 коп. (7363,99 х 31 х1% = 2282,84);

-за серпень 2019 р. - 2282 грн.84 коп. (7363,99 х 31 х1% = 2282,84);

-за вересень 2019 р. - 2209 грн.20 коп. (7363,99 х 30 х1% = 2209,20);

-за 3 дні - з 1 по 3 жовтня 2019 р. - 220 грн.92 коп. (7363,99 х 3 х 1% = 220,92).

Отже, загальна сума нарахованої пені становить 27099,48 грн., що перевищує 100 % заборгованості з аліментів, у відповідності до положень ч. 1 ст. 196 СК України.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що виходячи із системного аналізу Глави 15 і Глави 22 СК («Обов`язок по утриманню інших членів сім`ї та родичів»), зокрема статті 274 СК, норми положень Глави 15 СК до правовідносин, що врегульовані нормами інших глав СК, можуть застосовуватися лише у випадку прямого на це посилання.

Іншим прикладом може бути те, що сімейне законодавство поширює положення статті 196 СК також на правовідносини, визначені главою 16 СК, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

Так, стаття 201 СК містить пряму вказівку на те, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК на правовідносини, визначені главою 17 СК.

В свою чергу, Глава 9 СК «Права та обов`язки подружжя по утриманню» не містить посилань на те, що визначення заборгованості по аліментам на одного із подружжя здійснюється відповідно до статей 194-197 СК, а тому положення статті 196 цього Кодексу на спірні правовідносини не поширюються.

Ураховуючи, що до заборгованості по аліментам на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку можуть бути застосовані інші санкції майнового характеру, передбачені цивільним законодавством, які позивачка ОСОБА_2 не просила застосувати, тому в задоволенні її позовних вимог щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, слід відмовити.

Аналогічний підхід щодо дії статті 196 СК висловив і Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року по справі №635/6679/16-ц (провадження №61-22926св18). Зокрема касаційна інстанція наголосила на тому, що вимоги статті 196 СК передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки (пені), тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу на неможливості застосування аналогії закону «розширивши» дію статті 196 СК.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позивачкою заявлені вимоги про стягнення на підставі ст.196 СК України (Глава 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання») пені за прострочення сплати аліментів на утримання дружини, які були стягнуті судом на підставі ст. 196 СК України - колегія суддів дійшла висновку про безпідставність стягнення місцевим судом пені за прострочення виплати аліментів на утримання дружини.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 серпня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 17.05.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда