Справа№938/219/22
Провадження № 2-з/938/12/22
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

19 травня 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю: секретаря судового засідання Мартищук Н.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 ,

про забезпечення позову у цивільній справі №938/219/22

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: ОСОБА_2 ,

про стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави,

без виклику учасників справи,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 1 862 480,41грн, набутих без достатньої правової підстави. Позовні матеріали надійшли на адресу суду 18.05.2022.

Станом на 19.05.2022 провадження у справі не відкрито. Оскільки відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву від 11.05.2022 (Вх. №1108/22 від 18.05.2022) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме (в т.ч. грошові кошти на рахунках) та нерухоме майно належне ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову може бути подана одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову, заявник ОСОБА_1 посилається на те, що він є належним власником автомобіля УРАЛ-375, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , колір зелений, який він придбав у Приватної фірми «Ривеніс».

08.12.2014 він уклав договір на відповідальне зберігання вказаного автомобіля із ОСОБА_3 , який без законних правових підстав зареєстрував автомобіль за собою, а потім відчужив його за договором купівлі-продажу від 02.12.2015 ОСОБА_2 .

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29.01.2019, яка залишена без змін постановою Верховного суду від 28.07.2021 у справі №340/726/15, вказаний автомобіль витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , скасовано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане на ім`я ОСОБА_2 , та зобов`язано Регіональний сервісний центр МВС в Івано-Франківській області зняти вказаний автомобіль із державної реєстрації.

На виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 29.01.2019 було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні Верховинського відділу державної виконавчої служби у Верховинському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, однак на даний час постанова суду не виконана.

У зв`язку із цим, заявник звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 1 862 480,41грн, набутих без достатньої правової підстави.

Заявник вважає, що наведені обставини свідчать про те, що відповідач діє недобросовісно та при наявності рішення суду про зобов`язання повернути майно, продовжує використовувати його в своїх цілях, тому просить суд вжити заходи забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на все рухоме (в т.ч. грошові кошти на рахунках) та нерухоме майно належне ОСОБА_2 , оскільки на його думку, невжиття зазначеного заходу забезпечення позову, зробить неможливим виконання рішення суду в разі прийняття його на користь позивача.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України, законодавцем визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам".

Аналізуючи наведене, слід дійти висновку, що суд забезпечує позов, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Разом з тим, наявність достатньо обґрунтованих фактичних обставин, які б слугували підставою для забезпечення позову, має бути підтверджена належними доказами, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому слід звернути увагу на те, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову здійснюється з дотриманням основних засад цивільного судочинства, зокрема на засадах змагальності сторін, згідно якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову, учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі, зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Такі обставини повинні доводитись належними й допустимими доказами.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є зокрема підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Однак, як встановлено судом, заявник жодним чином не конкретизує та не обґрунтовує, яким саме чином невжиття запропонованих заходів забезпечення позову утруднить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі, в чому на його переконання полягатимуть такі труднощі.

Як встановлено судом, заявник просить суд застосувати заходи та забезпечити його позов до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 1 862 480,41грн, набутих без достатньої правової підстави.

Однак заявник не наводить жодних обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 здійснював чи здійснює будь які недобросовісні дії спрямовані на реалізацію належного йому майна, витрачання належних йому коштів, що могло б створити потенційні труднощі у подальшому виконанні рішення суду.

Заявник не долучає до заяви жодних доказів які б підтверджували існування ризиків утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, і що без їх застосування права, свободи та законні інтереси заявника будуть порушені.

Суд також звертає увагу на те, що заявником не конкретизовано на яке саме майно ОСОБА_2 слід накласти арешт, не зазначено яка його вартість, які рахунки та яка сума коштів міститься на них, що в свою чергу позбавляє суд можливості в повній мірі з`ясувати відповідність запропонованих заходів забезпечення позову, позовним вимогам.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявником не доведено належними та допустимими доказами існування обставин, які б могли істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.12-13, 76-80, 95, 100, 149, 150, 152, 153, 197, 260 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 від 11.05.2022 (Вх. №1108/22 від 18.05.2022) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме (в т.ч. грошові кошти на рахунках) та нерухоме майно належне ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Роман ДЖУС