Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6870/21 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 81 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №274/6870/21 за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Тимощук О.В.

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 листопада 2021 року, яка постановлена під головуванням судді Корбута В.В. у м.Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Тимощук О.В. Просить: визнати незаконними і протиправними рішення, дії державного виконавця Тимощук О.В. щодо винесення постанови про відкриття провадження від 19 липня 2021 року в межах виконавчого провадження №66108318 про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром маркет" заборгованості у сумі 25 050 грн.; визнати упередженою, протиправною, завідомо неправочинною, юридично нікчемною, незаконною, необґрунтованою та скасувати постанову про відкриття провадження від 19 липня 2021 року та визнати незаконною вимогу про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2 505 грн.; визнати незаконною і протиправною бездіяльність державного виконавця Тимощук О.В. щодо несвоєчасного надіслання постанови про відкриття провадження від 19 липня 2021 року; скасувати постанову про відкриття провадження від 19 липня 2021 року в межах виконавчого провадження ВП №66108318 щодо неї; постановити ухвалу про повернення постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 липня 2021 року без виконання в частині арешту та стягнення коштів, що знаходяться на пенсійних рахунках; зупинити виконання оскаржуваної постанови та зупинити стягнення на підставі виконавчого документу.

Разом зі скаргою ОСОБА_1 подала заяву про поновлення та продовження процесуального строку оскарження для подання скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження від 19 липня 2021 року, зважаючи на поважність причин такого пропуску строків, оскільки вони були пропущені не з її вини та з незалежних він неї об`єктивних причин. У обґрунтування заяви щодо строків оскарження посилається на те, що 19 липня 2021 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження. На супровідному листі проставлено дату 19 липня 2021 року, на поштовому конверті 22 липня 2021 року, а отримана копію постанови про відкриття виконавчого провадження - 24 липня 2021 року. Просить поновити та продовжити процесуальні строки оскарження у відповідності до ч.1 ст.261, ч.ч.2 та 5 ст.267, ч.1 ст.268 ЦК України та ч.2 ст.72, ст.73, ч.3 ст.294, ст.318 ЦПК України, та постанови Кабінету Міністрів України «З метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», - строки, визначені ст.233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Враховуючи такі поважні причини, що вона захворіла і була підвищена температура 38,3°С, змушена звернутися до сімейного лікаря. Проте, лікар повідомив, що лікарня закрита на час епідемії вірусу і тому потрібно лікуватися вдома і нікуди не виходити.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 листопада 2021 року ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про поновлення та продовження строку для подання скарги відмовлено. Скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення та продовження строку для подання скарги та, як наслідок, залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що у заяві про поновлення та продовження строку для подання скарги ОСОБА_1 зазначає, що про дії та бездіяльність, які вона оскаржує дізналася 24 липня 2021 року, коли отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 липня 2021 року. Між тим, ОСОБА_1 не подано доказів, які б підтверджували, що після отримання 24 липня 2021 року копії постанови про відкриття виконавчого провадження вона захворіла, у неї була підвищена температура та вона змушена була звертатися до сімейного лікаря, який повідомив, що лікарня на час епідемії вірусу закрита та потрібно лікуватися вдома та нікуди не виходити. Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 у обґрунтування причин пропуску строку, не є доведеними, а відтак не можуть бути визнані поважними причинами пропуску ОСОБА_1 строку, встановленого для подання скарги. Окрім того, строк, який просить поновити та продовжити ОСОБА_1 , може бути лише поновлений, а не продовжений, оскільки він встановлений законом, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви в частині щодо продовження цього строку.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 листопада 2021 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, призначивши новий розгляд скарги у суді першої інстанції в іншому складі. Аргументи апеляційної скарги грунтуються на тому, що, на переконання скаржника, суд першої інстанції неправильно та неповно дослідив докази, неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого, має місце невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Умисне порушення судом норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що 27 жовтня 2021 року, а не 20 жовтня 2021 року вона подала до суду скаргу. Разом із скаргою подала до суду заяву про поновлення строку, у якій вказувала на те, що захворіла, у неї була підвищена температура і вона змушена була звернутися до сімейного лікаря, але лікар повідомив, що лікарня закрита на час епідемії вірусу та потрібно лікуватися вдома і не виходити. Крім того, у заяві вона послалася на положення глави ХІХ Прикінцеві положення, в якій чітко зазначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені ст.233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Суд не звернув уваги, що вона посилається на поважні причини пропуску строку для звернення зі скаргою. Окрім того, в ухвалі від 06 серпня 2021 року суддя Корбут В.В. незаконно зазначив, що заявник мала попередньо надіслати копії скарги на дії виконавця іншим учасникам справи, а тому повернув скаргу без розгляду. Вимоги частини другої ст.183 ЦПК не регулюють спірні процесуальні правовідносини, а тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті. Виконання ж судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Також всупереч закону суддя Корбут В.В., будучи заінтересований в результаті розгляду справи (конфлікт інтересів), та за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, при яких суддя не може брати участь у розгляді такої справи і відводиться, зловмисно не заявив самовідводу та не передав справу на розгляд іншому судді. Враховуючи усталену практику ЄСПЛ, зазначені положення національного законодавства та встановлені фактичні обставини, вважає, що суд, залишаючи скаргу без розгляду, ухвалив неправосудне рішення, оскільки не з`ясував дійсних обставин справи, не дослідив усіх матеріалів справи, доказів, які подані та приєднані до справи. Також, всупереч вимог закону письмові клопотання про відкладення розгляду справи та перенесення судового засідання у зв`язку з погіршенням стану здоров`я і знаходженням на лікуванні суддею Корбут В.В. не були розглянуті та проігноровані умисно. У дослідженні неправомірно відмовлено, а про місце і час розгляду цього питання не було повідомлено. Наполягає на тому, що в порушення вимог ст.ст.74,77,202,207,212,213 ЦПК України суд першої інстанції розглянув справу у відсутності позивача, не повідомивши належним чином позивача, не надіславши позивачу судових повісток, без особистої присутності позивача у судовому засіданні, без розгляду її заяви про відвід судді Корбут В.В., без врахування заяви позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку зі знаходженням позивача на лікуванні в лікарні тощо, а розгляд справи у відсутності позивача потягло неповне з`ясування обставин, які мають істотне значення для правильного її вирішення. Всупереч вимог норм закону, суддею Корбут В.В. умисно не було розглянуто письмову заяву позивача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи та перенесення судового засідання у зв`язку з захворюванням позивача, яка надіслана до суду 02 серпня 2021 року, і не було судом задоволено клопотання позивача, чим грубо порушено право позивача брати участь у судових засіданнях особисто або через представника.

У відзиві Бердичівський відділ державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) просить у задоволенні скарги відмовити, а розгляд справи, призначеної на 12 січня 2022 року, проводити без участі представника державної виконавчої служби.

Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному за клопотанням ОСОБА_1 у режимі відеоконференції та за її участі, остання апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити. Пояснила, що хворіла, але доказів звернення до сімейного лікаря у неї немає. На запитання, коли саме хворіла, відповісти не змогла.

Інші учасники справи до суду не з`явилися. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга ст.372 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що постановою державного виконавця Тимощук О.В. Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 19 липня 2021 року відкрито виконавче провадження №66108318.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою. Зокрема, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі №466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься переліку таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено залишається, без розгляду.

Частиною п`ятою ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі №920/149/18 зроблено висновок про те, що ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до ст.ст.339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі №361/1335/20, від 02 листопада 2021 року в справі №753/3465/20.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Системний аналіз процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчать про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Як зазначено самою ОСОБА_1 у поданій нею до суду скарзі та заяві про поновлення строку для оскарження постанови державного виконавця від 19 липня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №66108318 - копія цієї постанови отримана скаржником 24 липня 2021 року (фактична або можлива обізнаність ОСОБА_1 про порушення її прав і свобод). Отже, з 25 липня 2021 року почав перебіг десятиденний строк для оскарження, оскільки у третій декаді липня місяця 2021 року ОСОБА_1 було відомо про наявність оспорюваною нею постанови державного виконавця та про порушення своїх прав.

Водночас, скарга ОСОБА_1 від 27 жовтня 2021 року та її заява про поновлення строку на оскарження від 27 жовтня 2021 року надійшли до суду першої інстанції 29 жовтня 2021 року.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон України від 18 червня 2020 року №731-ІХ) пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення».

Закон України від 18 червня 2020 року №731-ІХ набрав чинності 17 липня 2020 року та діяв на час звернення ОСОБА_1 із скаргою до суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. №1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 на всій території України встановлено карантин з 19 грудня 2020 року. Зокрема, постановою КМУ від 16 червня 2021 року №611 карантин продовжено до 31 серпня 2021 року, постановою КМУ від 11 серпня 2021 року - до 01 жовтня 2021 року, постановою КМУ від 22 вересня 2021 року №981 до 31 грудня 2021 року.

Отже, наведене свідчить, що суд може поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями. Тобто самий факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Із огляду на вищевикладене, саме по собі посилання в апеляційній скарзі на дію карантину ще не є достатніми підставами для поновлення пропущеного строку на оскарження.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона хворіла, зверталася до лікаря, але останній повідомив, що лікарня закрита на час епідемії вірусу та потрібно лікуватися вдома і не виходити, не підтверджені належними чи допустимими доказами. У судовому засіданні, проведеному апеляційним судом за клопотанням скаржника в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 не змогла пригадати, коли саме хворіла (період). Суд апеляційної інстанції роз`яснив скаржнику, що у виняткових випадках, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Зберігаючи об`єктивність і неупередженість апеляційний суд сприяв у реалізації прав, але додаткових доказів до суду апеляційної інстанції не подано.

Отже, доказів того, що ОСОБА_1 із 25 липня 2021 року та до 27 жовтня 2021 року хворіла та у цей період існували для неї негативні непереборні обставини, які були б зумовлені карантинними обмеженнями, що перешкодило б їй своєчасно звернутися до суду із скаргою, не надано.

Аргументи апеляційної скарги, які стосуються ухвали Бердичівського міськрайонного суду від 06 серпня 2021 року, якою заява ОСОБА_1 повернута без розгляду, а також, зокрема, обґрунтування цієї ухвали положеннями частини четвертої ст.183 ЦПК України, не можуть змінити висновків суду першої інстанції, враховуючи, що у даному випадку відкрито апеляційне провадження на ухвалу суду першої інстанції від 01 листопада 2021 року (ухвала, що оскаржується у апеляційному порядку), а не на ухвалу від 06 серпня 2021 року та факт повернення заяви без розгляду не зупиняє перебігу 10-денного строку на оскарження. Крім того, скарга не була подана у вересні, а була подана аж у третій декаді жовтня місяця 2021 року.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що суду не надано доказів, які б беззаперечно доводили поважність причин пропуску ОСОБА_1 десятиденного строку для звернення зі скаргою. Судове ж рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Правовим же наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою та відсутність поважних причин для його поновлення є залишення скарги без розгляду, що і вчинено судом першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , не повідомивши її належним чином (не надіславши судової повістки), а також без урахування заяви про відкладення розгляду справи, яка надіслана до суду 02 серпня 2021 року, не грунтуються на положеннях чинного цивільно-процесуального законодавства та спростовуються матеріалами справи.

Так, частиною третьою ст.127 ЦПК України унормовано, що якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників.

Стаття 449 ЦПК України не передбачає іншого.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів про спрямування ОСОБА_1 до суду першої інстанції клопотань про відкладення розгляду справи, а клопотання від 02 серпня 2021 року із даного приводу не могло апріорі мати місце, оскільки клопотання не могло бути направлене до суду раніше, ніж самі матеріали (скарга та заява від 27 жовтня 2021 року).

Якщо ж доводи апеляційної скарги стосуються розгляду заяви ОСОБА_1 , за наслідками розгляду якої Бердичівським міськрайонним судом винесено ухвалу від 06 серпня 2021 року, такі аргументи є безпідставними, враховуючи, що апеляційна скарга подана та відкрито апеляційне провадження на іншу ухвалу Бердичівського міськрайонного суду, а саме, від 01 листопада 2021 року.

Із приводу посилання в апеляційній скарзі на самовідвід, який суддя першої інстанції не заявив, а також на заявлення скаржником відводу судді Корбуту В.В., який, начебто, не розглянутий.

Заява ОСОБА_1 про відвід судді Корбуту В.В. у матеріалах справи відсутня.

Відповідно до частини першої ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (пункти 3 та 5 цієї статті).

Безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою існування безсторонності повинно встановлюватися згідно з суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто, чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі. Дане питання грунтується на внутрішньому переконанні судді.

Отже, доказів того, що існували підстави для того, щоб суддя Корбут В.В. зобов`язаний був заявити у справі за скаргою ОСОБА_1 самовідвід матеріали справи не містять. Незгода учасника справи з процесуальними рішеннями судді, його думка в іншій справі не можуть бути підставою для самовідводу в цій справі.

За таких обставин, заявлені в апеляційній скарзі підстави апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а тому відповідно до положень ст.375 ЦПК України ухвала суду першої інстанції від 01 листопада 2021 року залишається без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 17 січня 2022 року.