У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Деметрадзе Т.Р., при секретарі Вільчак В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката Радь Івана Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Радь І.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської із скаргою до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на дії державного виконавця.

Свою скаргу мотивує тим, що на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2010 року по справі №2п-349/10 видано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання, у зв`язку із чим 22.03.2016 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Секерня Євгенієм Миколайовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50555064.

Вказує, що 21.04.2016 року державним виконавцем Секерня Є.М. в межах зазначеного виконавчого провадження ВП №50555064 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В подальшому, виконавче провадження ВП №50555064 було завершено, що підтверджується відомостями доступних з автоматизованої системи виконавчих проваджень, однак, не дивлячись це, ОСОБА_1 в ході здійснення реєстраційних дій стало відомо, що стосовно належного йому майна все нерухоме майно, міститься запис про обтяження за №20558739, що підтверджується інформаційною довідкою №287397316 від 29.11.2021 року.

Заявник вважає, що у відповідності до ч.1, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, державний виконавець зобов`язаний був припинити обтяження у вигляді арешту майна ОСОБА_1 накладеного постановою від 21.04.2016 року, оскільки необхідність у застосуванні арешту зумовлена перебуванням виконавчого документу на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби відпала, виконавчий лист на виконанні не перебуває, у термін повторного звернення виконавчого документа до примусового виконання стягувач так і не пред`явив. ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатися належним йому майном через наявність арешту на це майно за відсутності одночасно підстав такого обтяження, а від так порушене право підлягає захисту шляхом зняття обтяження з майна.

Враховуючи викладене, просить суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Секерня Євгенія Миколайовича щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні ВП №50555064; зобов`язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за №20558739 від 24.05.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, предмет обтяження - все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 застосоване на підставі: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП 50555064, виданий 21.04.2016, видавник: МВ ДВС Ужгородського МРУЮ.

Не погоджуючись із твердженнями скарги, представником відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Секерня Є. подано відзив на скаргу, зміст якого зводиться до того, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень у надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнення з боржник, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника.

Оскільки ОСОБА_1 не надано до відділу ДВС підтвердження фактичного виконання вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору та втрат виконавчого провадження, підстав для зняття арешту немає.

Тому, просив у задоволенні скарги відмовити.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що на виконанні міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП №50555064 з примусового виконання виконавчого листа №2п-349/10 виданого 29.03.2011 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АКБ «Форум» боргу в розмірі 22 576, 40 грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №287397316 від 29.11.2021 року вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП 50555064, виданої 21.04.2016 року МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, накладено арешт на все нерухоме майно належне ОСОБА_1 .

Як зазначалось представником відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у відзиві на скаргу, 30.05.2017 року головним державним виконавцем Секерня Є.М. відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

У свою чергу, згідно інформації, наданої ОСОБА_1 з Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників видно, що у відношенні до останнього жодних діючих виконавчих проваджень немає. Дана обставина представником відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) не спростована.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 17.02.2017 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1, ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1, ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Отже, судом встановлено, що при винесені державним виконавцем Секерня Євгенієм Миколайовичем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не були скасовані вжиті заходи у вигляді накладення арешту на все майно ОСОБА_1 , що не повністю відповідає положенням ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» .

На переконання суду, наявність арешту майна боржника ОСОБА_1 , який не скасований після закриття виконавчого провадження ВП 50555064, порушує права власника нерухомого майна за відсутності одночасно підстав такого обтяження, а від так відповідний арешт підлягає скасуванню.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Беручи до уваги наведене суд вважає, що з метою поновлення порушеного права заявника, належним способом захисту такого буде саме скасування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за №20558739 від 24.05.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, предмет обтяження - все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 застосоване на підставі: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП 50555064, виданий 21.04.2016, видавник: МВ ДВС Ужгородського МРУЮ.

Разом з тим, заявником ставиться вимога про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Секерня Євгенія Миколайовича щодо не зняття арешту з нерухомого майна, у задоволенні якої суд відмовляє, так як задоволення попередньої вимоги у даному випадку є належним способом відновлення порушеного права заявника.

Таким чином, скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 258-260, 353, 354, 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за №20558739 від 24.05.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, предмет обтяження - все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) застосоване на підставі: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП 50555064, виданий 21.04.2016, видавник: МВ ДВС Ужгородського МРУЮ.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.Р. Деметрадзе