Справа № 159/3892/21
Провадження № 2/159/58/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Панасюка С.Л.,

з участю секретаря Клевецької О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад вимог позивача.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що з відповідачем вона перебуває в шлюбі з 09 січня 2009 року. За час шлюбу з відповідачем, за спільні кошти, було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Крім того, подружжям придбано два автомобілі: «AUDI», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та «RENAULT TRAFIC», 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . Також у особистій власності позивача знаходилися грошові кошти в сумі 127000 доларів США та 10000 євро, які відповідач забрав та помістив у індивідуальний сейф № НОМЕР_3 , який орендував в АТ «Ощадбанк». Позивач просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на автомобіль марки «AUDI», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та право власності на грошові кошти в сумі 127000 доларів США та 10000 євро, які знаходяться у індивідуальному сейфі № НОМЕР_3 , орендованому відповідачем у АТ «Ощадбанк».

Заперечення відповідача.

Відповідач зазначив, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і він не заперечує щодо виділення часток у цьому праві. Автомобіль марки «AUDI», 1999 року випуску, ним відчужений, оскільки йому потрібні були гроші на роздільне проживання з позивачкою. Автомобіль «RENAULT TRAFIC» знаходиться в ремонті, перешкод для позивача щось з ним робити немає. Грошей, про які говорить позивачка, він в індивідуальному сейфі ніколи не тримав. Ця історія з грошима вигадана позивачкою для того щоб відібрати у нього його частину квартири, компенсувати її неіснуючими грошима. Збереженнями, які були в сім`ї, які були в рази менші, ніж суми, названі позивачкою, вона ж сама і скористалася, а він змушений був продати автомобіль, щоб жити від неї окремо.

Мотивувальна часина рішення суду.

Сторони перебувають у шлюбі з 09 січня 2009 року.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Вирішуючи справу в частині позовних вимог про визнання права власності на певну частину придбаного майна, як на спільне сумісне майно подружжя, суд виходить з того, що відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві як на час придбання спірного майна, такі і на момент розгляду справи судом, діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.78, 78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст.12, 13, 81 ЦПК України). При цьому, судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

За період шлюбу подружжям було набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 , а отже зазначене нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач бажає припинити спільну сумісну власність на квартиру і перейти до спільної часткової власності, з визначенням часток і без поділу у натурі.

Відповідач зазначену вимогу визнав.

Частки сторін у праві власності на квартиру слід визнати рівними. Підстави для відступлення від принципу рівності часток подружжя відсутні.

Що стосується автомобіля марки «AUDI», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , то, як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу від 23.06.2021 № 0742/2021/2644890, він відчужений ОСОБА_2 , а отже вибув з спільної сумісної власності і при поділі може бути врахована лише його вартість.

В той же час, позивачка вимагає виділення їй цього автомобіля в натурі (саме цього, а не іншого «RENAULT TRAFIC», 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який вона просить виділити відповідачу). До того ж, позивачка не ставить питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу цього автомобіля, укладеного відповідачем, як і не ставить питання про стягнення з відповідача в її користь однієї другої його вартості.

Суд не вправі вийти за межі вимог позивачки і самостійно присудити їй автомобіль «RENAULT TRAFIC», 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , залишивши відповідачу здобуту ним вартість автомобіля AUDI», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Позивачка такого поділу не просила і не допускала, так само як і відповідач, який зустрічний позов не заявляв. Суд не може нав`язувати позивачці такий поділ.

До того ж, суду невідомі технічний стан автомобіля «RENAULT TRAFIC», 1996 року випуску, його ринкова вартість, так само як невідомі технічний стан та вартість автомобіля «AUDI», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Сторони докази щодо цього не надали.

А оскільки технічний стан і вартість автомобілів невідомі, їх неможливо порівняти і поділити.

Кожна із сторін має можливість поділити згадані автомобілі в інший спосіб, а позивачка також має можливість вимагати визнання договору купівлі-продажу автомобіля «AUDI», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , недійсним. Про це сторони можуть заявити новий позов.

Що стосується визнання права власності позивачки на грошові кошти в сумі 127000 доларів США та 10000 євро, які знаходяться у індивідуальному сейфі № НОМЕР_3 , орендованому відповідачем у АТ «Ощадбанк», то визначальним є те, що сторони під час розгляду справи визнали, що відповідач розірвав з банком договір на користування сейфом. Відповідно, гроші стало неможливо прив`язати до індивідуального сейфу № НОМЕР_3 , орендованого відповідачем у АТ «Ощадбанк», як про це значиться у вимогах позивачки. А отже, неможливо задовольнити вимогу позивачки про визнання за нею права власності на гроші, які знаходяться у сейфі № НОМЕР_3 . Гроші там не знаходяться, в натурі їх вилучити і передати позивачці неможливо, її вимога про визнання за нею права власності на реальні гроші, які знаходяться в сейфі, втратила актуальність, не може бути виконана, а отже задоволена.

Позивачка фактично ставить вимогу про витребування майна (грошей) з чужого незаконного володіння, тобто грошей в натурі, і тепер з`ясувалося, що місце знаходження зазначених нею грошей невідоме.

Позивачка, дізнавшись, що грошей в натурі у вказаному нею місці немає, свої вимоги не змінила. Суд не вправі замість позивачки визначати нові вимоги, до того ж, вони можуть бути різними: позивач може встановити нове місце знаходження реальних грошей і витребувати їх з цього місця, позивач може просити відшкодувати за рахунок відповідача збитки, завдані зникненням грошей, позивач може стати на позицію, що гроші є спільною сумісною власністю подружжя і просити віднести половину їх вартості на частку відповідача, зокрема в квартирі, в чому її останній підозрює.

Суд відмовляє в позові про фактичне витребування грошей з сейфу банку, оскільки встановив, що їх у сейфі немає, а нових вимог позивачка не заявила.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ст.3, 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Частка ОСОБА_1 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 складає Ѕ (одну другу).

Частка ОСОБА_2 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 складає Ѕ (одну другу).

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Арешт, накладений ухвалою Ковельського міськрайоного суду Волинської області від 14 липня 2021 року, скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 11.02.2004 Луцьким МВ УМВС України у Волинській області, РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ID-картка НОМЕР_6 , орган, що видав: 0717, дата видачі: 23.03.2020, РНОКПП: НОМЕР_7 .

Головуючий:С. Л. ПАНАСЮК