ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/429/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/8152/21 Категорія: 331500000Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

заявники - ОСОБА_1 , яка діє самостійно та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 ;

зацікавлена особа ОСОБА_3 ;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє самостійно та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , зацікавлена особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє самостійно та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заява обґрунтована тим, що 19 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . У зв`язку з погрозами та застосуванням насильства з боку ОСОБА_3 заявник була змушена змінити своє місце проживання та місце проживання своїх дітей. На даний час заявник з дітьми проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 погрожує вбивством та застосовує насильство до заявника та дітей. Зокрема переслідує, є випадки нанесення тілесних ушкоджень. Заявник неодноразово бачила у ОСОБА_3 порошок подібний до наркотичного засобу. ОСОБА_3 може різко змінювати настрій і має емоційні зриви. З метою захисту та розслідування правопорушень ОСОБА_1 зверталась до поліції. Факти погроз зафіксовані звукозаписом телефонних розмов.

На підставі викладеного заявник просила суд видати обмежувальний припис, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження ОСОБА_3 його прав строком на 6 місяців: заборонити ОСОБА_3 перебувати разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатись ОСОБА_3 на відстань меньшу ніж 500 метрів до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_3 переслідувати та у будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, заборонити ОСОБА_3 переслідувати та у будь-який спосіб спілкуватись з ОСОБА_1 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2021 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 .

Встановлено захід тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонено ОСОБА_3 перебувати разом з ОСОБА_1 в місці її проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком на 2 (два) місяці; заборонено наближатись ОСОБА_3 на відстань меншу ніж 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 2 (два) місяці; заборонено ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 2 (два) місяці.

В решті вимог заяви відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалюючи рішення суд прийшов до висновку, що обмежувальні заходи нададуть змогу запобігти домашньому насильству з боку заінтересованої особи, який останнім часом саме шляхом спілкування із заявницею особисто та за допомогою засобів зв`язку чинить відносно неї домашнє насильство психологічного характеру. Вжиті ж заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів, не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Водночас суд не знайшов підстав вважати, що існують ризики для їх спільної дитини ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду ґрунтується на припущеннях та голослівних звинуваченнях, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи немає жодного доказу вини ОСОБА_1 . Неодноразові звернення заявника в поліцію не підтверджують факт вчинення ним домашнього насильства. Вказує, що посилання на достатні докази факту насильства рішення суду не містить, як не містить і дійсного обґрунтування ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 адвоката Гричаненка Олександра Миколайовича, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 19 липня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування в шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 як на підставу звернення із вказаною заявою, посилалась на те, що заінтересована особа постійно їй погрожує, завдає тілесних ушкоджень та переслідує.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків (частини 2-4 статті 26 вказаного Закону).

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Як вбачається з пункту 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини 1 статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту наведених норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний Суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження вимог заяви про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 надала копії талонів-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію № 65119, № 64957, № 64148, № 63747, № 55422, №58379, № 60176, № 60664, № 61642 щодо надходження повідомлень зі служби 102 від ОСОБА_1 (а.с. 11-14, 47-51).

Проте жодних даних щодо результатів розгляду заяв ОСОБА_1 , зокрема повідомлення ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності з приводу вчинення домашнього насильства, матеріали справи не містять.

Будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відповідно до вимог Закону відносно заявниці та їх малолітньої дитини, а також ризиків настання насильства відносно них у майбутньому, ОСОБА_1 чи її представником до суду надано не було.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_3 фізичного чи психологічного насильства стосовно заявниці у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного чи психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цих осіб, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, колегія судів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Окремі звернення заявниці до органів поліції не підтверджують фактів вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити,рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні вимог, заявлених ОСОБА_1 , яка діє самостійно та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 12-1 частини 2 статті 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про видачу обмежувального припису.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі Закону, судовий збір підлягає компенсації апелянту за рахунок держави у розмірі 681 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що апелянт може повернути помилково сплачений судовий збір у розмірі 63 грн. 30 коп. в порядку, визначеному законодавством.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

В задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 , яка діє самостійно та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , зацікавлена особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовити.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 681 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді

Повний текст постанови складений 20 травня 2022 року