ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/1608/21
Провадження № 22-ц/4820/35/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 686/1608/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року (суддя Стефанишин С.Л.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначалось, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 08.12.2010.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

В порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 10.11.2020 утворилась заборгованість на загальну суму 17062,82 грн, з яких: 13731,58 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; заборгованість за простроченими відсотками 3331,24 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитом, а також судові витрати по справі.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2021 року виправлено описку в рішенні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.06.2021 в цивільній справі № 686/1608/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вказано у вступній та резолютивній частинах рішення суду по батькові відповідача « ОСОБА_2 » замість неправильного « ОСОБА_3 ».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог банку. При цьому, посилається на його незаконність, ухвалення рішення з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції неправильно визначив характер правовідносин між сторонами, неправильно застосував закон, що їх регулює, неповно дослідив матеріали справи та не надав належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам. Вказує, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування з використанням кредитних карток, у тому числі щодо сплати відсотків за кредитом, оскільки, окрім анкети-заяви, ним було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено, зокрема, базову відсоткову ставку за користування кредитом 2,5%. А тому, встановивши, що позивач надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних правових підстав відмовляти у стягненні заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо суми заборгованості за кредитним договором, з врахуванням здійснених відповідачем платежів в погашення заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.12.2010 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з яким він отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку (а.с. 17).

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 10.11.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 17062,82 грн, з яких: 13731,58 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; заборгованість за простроченими відсотками 3331,24 грн (а.с. 14).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

АТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, посилався на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, однак, останній не виконав зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПриватБанк» надало суду першої інстанції: розрахунок заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 10.11.2020, анкету позивальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 08.12.2010, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 17-42).

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг і витяг з Тарифів, як невід`ємні частини укладеного договору.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і Банку, відповідальність сторін.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг і витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладено лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщувались на офіційному сайті позивача неодноразово змінювались в період часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-якій редакції, що більш сприятливі для задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про усі умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які зазначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг в ПриватБанку та витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права, суд першої інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, правильно врахував висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого банком, в період з 01.09.2014 банком нараховано відсотки за користування кредитом в розмірі 2,9% в місяць (34,80% річних), з 01.04.2015 в розмірі 3,6% в місяць (43,20% річних), з 17.02.2016 - в розмірі 2,9% в місяць (34,80% річних), з 04.08.2016 - в розмірі 3,6% в місяць (43,20% річних), з 02.11.2017 - в розмірі 3,5% в місяць (42% річних), з 01.08.2020 в розмірі 3,3% в місяць (40,8% річних), хоча згідно з довідкою про умови кредитування, в який сторони погодили істотні умови договору, розмір відсоткової ставки по кредиту визначено 2,5% в місяць (30% річних). Крім того, позивачем зараховувались сплачені відповідачем кошти в погашення заборгованості по відсотках нарахованих в збільшеному розмірі, який не погоджувався сторонами.

Таким чином, позивачем надано суду розрахунок заборгованості по кредиту та по відсотках в розмірі, який не передбачено умовами кредитного договору, а тому такий розрахунок не може бути взятий до уваги судом як належний та допустимий доказ розміру наявності заборгованості за кредитним договором.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09.11.2021 витребувано у банку розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 08.12.2010 ОСОБА_1 з врахуванням відсоткової ставки у розмірі 2,5% на місяць (30% річних) та сплачених відповідачем коштів в погашення заборгованості по відсотках у вказаному розмірі станом на 10.11.2020.

Проте, на виконання вимог ухвали суду такий розрахунок позивачем не був наданий апеляційному суду.

Частиною 4 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів наявності та розміру заборгованості за кредитним договором станом на 10.11.2020, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11 січня 2022 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай