РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/6013/21

№ 2/183/1442/22

18 травня 2022 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Устименко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товарна біржа «Новомосковська» про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 , укладений 14 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Новомосковською товарною біржею; визнати за позивачем право власності на нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ту обставину, що між радгоспом-комбінатом «Голубівський» в особі ОСОБА_3 та позивачем укладений договір купівлі-продажу нерухомості: кладова «А», шлакоблок розміром 27,1м.кв., що знаходиться по АДРЕСА_1 . В подальшому до цієї нерухомості позивачем здійснено добудову магазин площею 27,1 кв.м., кафе площею 15,4 кв.м., кладова 4,3 кв.м., кладова 5,7 кв.м. Правочин не було нотаріально посвідчено у зв`язку з тим, що його зареєстровано на товарній біржі. Позивач звертався в архів, де отримав інформацію про те, що радгосп-комбінат «Голубівський» було реорганізовано, а в подальшому ліквідовано. На теперішній час позивач позбавлений права розпорядитися своєю власністю, оскільки документ, що підтверджує його право власності не відповідає вимогам ст.657 ЦК України, а тому змушений звернутися до суду із цим позовом.

Ухвалою судді від 01 листопада 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні зазначив, що при укладанні спірного договору він діяв не від власного імені, а був представником радгоспу-комбінату «Голубівський».

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 14 листопада 2001 року між Радгоспом-комбінатом «Голубівський» в особі Батова Миколи Васильовича, як продавцем з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем з другої сторони, укладено договір, відповідно до якого продавець продав, а покупець придбав об`єкт нерухомості: кладова-А, шлакоблок, розміром 27,1 кв.м. загальної площі, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.13).

Зазначений договір зареєстровано на товарній біржі «Новомосковська» та зареєстровано у Новомосковському районному БТІ «Інвертаризатор» за реєстровим №78.

Як вбачається з архівної довідки від 06.08.2021, розпорядженням представника президента України від 28 жовтня 1993 року №837 було створено радгосп-комбінат «Голубіський»; наказом Міністерства аграрної політики №325 від 31.10.2001 радгосп-комбінат «Голубівський» реорганізовано в Державне сільськогосподарське товариство «Голубівське»; 11.03.2003 Новомосковською райдержадміністрацією зареєстровано і почало свою діяльність колективне сільськогосподарське підприємство «Голубівське», з 2004 року реорганізовано у сільськогосподарський виробничий кооператив «Січ», який ліквідовано ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року (а.с.12).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначені норми та враховуючи, що правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства, чинним на момент його укладення, мають бути застосовані положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР.

Як встановлено у ч.1 ст.62 ЦК Української РСР, угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що

ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки особи, яку представляють.

Згідно зі статтею 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

У статті 9 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що член товарної біржі має право сам або через свого представника здійснювати біржові операції на біржі та одержувати за це винагороду.

Згідно з частиною другою статті 15 цього ж Закону угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Виходячи з положень статті 227 ЦК Української РСР, нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою.

За правилом статті 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 травня 2020 року у справі № 661/3706/17 (провадження № 61-37644св18).

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

В пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Як вбачається зі спірного договору, відповідач ОСОБА_2 не був його стороною, а виступав як представник радгоспу-комбінату «Голубівський», отже ОСОБА_2 не є безпосереднім учасником спірних правовідносин та не може вважатись належним відповідачем у справі.

У підготовчому засіданні позивачу роз`яснено право заміни відповідача та наслідки пред`явлення позову до неналежного відповідача. Зазначеним правом позивач не скористався.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у позові, оскільки ОСОБА_2 є неналежним відповідачем по справі, так як ним не були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12,81,141,247,263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_1 ;

третя особа товарна біржа «Новомосковська», , адреса: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с.Вільне, вул.Осіння,1

Повне судове рішення складено і підписано 24 травня 2022 року .

Суддя Оладенко О.С.