Постанова

Іменем України

03 травня 2022 року

м. Київ

справа № 755/17261/13-ц

провадження № 61- 2334св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у складі колегії суддів Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Поливач Л. Д., та касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року у складі судді Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та судових рішень, ухвалених за результатами їх розгляду

У липні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (далі - ТОВ «Новобудова») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги на загальну суму 22 831,75 грн та судовий збір у сумі 229,40 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 22 831,75 грн та судові витрати у розмірі 649,40 грн, а всього на загальну суму 23 481,15 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на вказані судові рішення (провадження № 6-20245ск14).

Короткий зміст заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами та процесуальні рішення за результатами її розгляду

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішенняДніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року.

Під час розгляду заяви ОСОБА_1 неодноразово змінювала підстави перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами та остаточно свої вимоги мотивувала тим, що 25 вересня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва прийнято рішення у справі № 755/17361/13-ц про стягнення з неї на користь ТОВ «Новобудова» заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 22 831,75 грн та судові витрати у розмірі 649,40 грн, а всього на загальну суму 23 481, 15 грн.

Вважала, що вказане судове рішення підлягає скасуванню, оскільки 19 травня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва її заяву про скасування судового наказу задоволено повністю: судовий наказ від 23 грудня 2016 року у справі № 755/18103/16 за заявою ТОВ «Новобудова» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги скасовано у зв`язку з наявністю спору про право.

Вказані обставини, за доводами заявника, є нововиявленими та підставою для скасування рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року - без змін.

Короткий зміст заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у зв`язку з нововиявленими обставинами

У вересні 2020 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду заяву про перегляд прийнятої цим судом постанови від 02 липня 2020 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Заяву мотивувала тим, що її апеляційна скарга не була розглянута, оскільки в апеляційній скарзі вона просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до місцевого суду для продовження розгляду, однак у тексті постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року було неправильно зазначено, що вона просила апеляційну скаргу задовольнити та ухвалити нове судове рішення про задоволення її заяви. Також вказувала, що цю постанову суду апеляційної інстанції прийнято у справі, якої не існує, що, на її думку, свідчить про наявність нововиявлених обставин, які не були раніше відомі. Крім того, посилалася на незаконність рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року та обставини по суті спору.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року - без змін.

Постановляючи вказану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки вони фактично зводяться до суперечливого тлумачення заявником норм матеріального і процесуального права, незгоди заявника з викладенням у тексті постанови доводів та вимог апеляційної скарги, а тому такі доводи не можуть бути підставою для перегляду постанови Київського апеляційного суду у зв`язку із нововиявленими обставинами. Інших обставин, які б давали підстави скасувати чи змінити судове рішення та які б не були предметом розгляду чи перегляду судів різних інстанцій у цій справі, заява ОСОБА_1 не містить.

Короткий зміст заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року та ухвали цього ж суду від 10 грудня 2020 року у зв`язку з нововиявленими обставинами

У січні 2021 року ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила переглянути постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року за нововиявленими обставинами, скасувати ці судові рішення з ухваленням нового рішення, яким ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для нового розгляду її заяви про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами посилалась на незаконність рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року. У заяві вказувала на те, що письмові пояснення ТОВ «Новобудова» від 26 лютого 2015 року є доказом тих обставин, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року складено незаконно і на основі шахрайства, однак суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про виклик представника ТОВ «Новобудова» для надання особистих пояснень у справі, що в свою чергу перешкодило повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванню обставин і скасуванню незаконного рішення суду. Також вказувала, що поведінка колегії суддів Київського апеляційного суду є доказом неправомірного сприяння у стягненні з неї 23 481,15 грн на підставі судового рішення від 25 вересня 2013 року.

Крім того, посилалася на те, що ухвалу Київського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року про відмову у задоволенні її заяви про відвід колегії суддів у складі: Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Поливач Л. Д. постановлено неповноважним складом суду та з порушенням норм процесуального права, протокол судового засідання від 10 грудня 2020 року вважає підробленим, що, на її думку, свідчить про те, що суд діяв злочинно. Також вважає, що ухвала Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року складена у справі, якої не існує, натомість справу за її апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року і справу за її заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року за нововиявленими обставинами суд апеляційної інстанції не вирішив, що є нововиявленими обставинами, які не були встановлені судом і не могли бути їй відомі на час розгляду справи. Ці обставини стали відомими після отримання повного тексту ухвали від 10 грудня 2020 року.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року визнано дії ОСОБА_1 щодо подання 21 січня 2021 року заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року та ухвали Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - зловживанням процесуальними правами та залишено заяву без розгляду.

Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та стягнуто з неї в дохід державного бюджету 681,00 грн.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 неодноразово подавала до судів різних інстанцій заяви в межах справи № 755/17261/13-ц, зокрема заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, при цьому посилалася на обставини, які зводяться до особистого тлумачення норм процесуального права, власних оцінок спірних правовідносин та процесуальних рішень, які набрали законної сили, а також на обставини, яким суди різних інстанцій уже надали правову оцінку. При поданні у січні 2021 року заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року та ухвали цього ж суду від 10 грудня 2020 року за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 знову посилається на обставини, яким суди вже надали правову оцінку, повторює доводи, які були предметом розгляду судів. Подання ОСОБА_1 цієї заяви спрямоване на перешкоджання судочинству з метою безпідставного затягування розгляду справи і виконання судового рішення про стягнення з неї заборгованості за комунальні послуги, яке набрало законної сили.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 щодо подання такої заяви слід визнати зловживанням нею своїми процесуальними правами, а тому її заява підлягає залишенню без розгляду на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України, з накладенням штрафу у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року, що становить 681, 00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року

У лютому 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, уякій, не погоджуючись з висновками апеляційного суду, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлену цим судом ухвалу та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення справи по суті.

Короткий зміст вимог касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року

У березні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, уякій, не погоджуючись з висновками апеляційного суду, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлену цим судом ухвалу та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення справи по суті.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У червні та серпні 2021 року заявником усунуто недоліки.

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року, справу витребувано із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року, справу витребувано із суду першої інстанції.

У листопаді 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційним судом порушено норми процесуального права, не досліджено зібрані у справі докази, встановлено обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів та необґрунтовано відхилено клопотання про дослідження доказів.

Заявник посилається на те, що апеляційний суд не перевірив нововиявлені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, і надані суду достовірні докази на їх підтвердження, які вказують на незаконність і протиправність рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року.

Крім наведеного, заявник посилається на неврахування апеляційним судом висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, а саме в частині обов`язку суду належним чином дослідити і перевірити поданий стороною доказ, оцінити його в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування.

Також заявник вважає, що ухвалу Київського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року постановлено неповноважним складом суду, а отже, і справу за його заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року за нововиявленими обставинами вирішено неповноважним складом суду.

У заяві про виправлення недоліків касаційної скарги заявник просила розглянути справу у касаційному порядку за її участі.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційним судом порушено норми процесуального права, не досліджено зібрані у справі докази, встановлено обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів, та необґрунтовано відхилено клопотання про дослідження доказів.

Заявник посилається на те, що апеляційний суд не перевірив нововиявлені обставини, які мають вирішальне значення для правильного вирішення справи, і надані суду достовірні докази на їх підтвердження, які вказують на незаконність і протиправність рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року.

В оскаржуваній ухвалі апеляційного суду не вказано, які саме дії ОСОБА_1 , щодо подання у січні 2021 року заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року та ухвали цього ж суду від 10 грудня 2020 року за нововиявленими обставинами є зловживанням процесуальними правами. Вказана ухвала є незаконною та такою, що постановлена з метою уникнути перевірки постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року, що ґрунтується на неправильно встановлених обставинах, які стали відомими після ознайомлення з повним текстом ухвали Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року.

Заявник посилалася на те, що складання постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у справі, якої не існує, та невирішення судом апеляційної інстанції справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року призвело до того, що суд апеляційної інстанції унеможливив розгляд і вирішення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року за нововиявленими обставинами.

Зазначені у заяві від 07 травня 2019 року нововиявлені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, і надані суду докази на їх підтвердження судом не досліджено.

Заявник вважала, що неповноважний склад суду апеляційної інстанції не допустив ОСОБА_1 до правосуддя із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року за нововиявленими обставинами, чим порушив її право на доступ до суду і захист її прав.

Постановивши ухвалу від 08 лютого 2021 року, апеляційний суд перешкодив скасуванню незаконного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року.

У касаційній скарзі заявник посилалася на те, що на підставі частини четвертої статті 148 ЦПК України оскаржує ухвалу Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року в апеляційному порядку до суду вищої інстанції.

Крім того, у заяві про виправлення недоліків касаційної скарги заявник просила розглянути справу у касаційному порядку за її участі.

Відзиви на касаційні скарги ТОВ «Новобудова» до Верховного Суду не подано.

Обставини, установлені під час розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 22 831,75 грн та судові витрати у розмірі 649,40 грн, всього на загальну суму 23 481,15 грн.

Вказане рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на вказані судові рішення (провадження № 6-20245ск14).

Після ухвалення вказаних судових рішень у справі ОСОБА_1 неодноразово зверталася з заявою про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.

Так, у задоволенні поданої у серпні 2014 року заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами відмовлено ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року у зв`язку з нововиявленими обставинами повернуто ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду першої інстанції у зв`язку із нововиявленими обставинами було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року визнано дії ОСОБА_1 щодо подання 21 січня 2021 року заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року та ухвали Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - зловживанням процесуальними правами та залишено заяву без розгляду.

Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та стягнуто з неї в дохід державного бюджету 681,00 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційні скарги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у зв`язку з нововиявленими обставинами

Перегляд рішень, постанов або ухвал за нововиявленими або виключними обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Тобто перегляд справи за нововиявленими або виключними обставинами має на меті не лише усунення судових помилок, а й перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Порядок перегляду судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільних справах регулюється главою 3 розділу 5 ЦПК України.

Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Перегляду за нововиявленими обставинами підлягають рішення суду першої інстанції (у тому числі заочне або додаткове рішення), ухвалене за будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції, якими рішення було змінено або ухвалено нове рішення, закрито провадження у справі або залишено заяву (скаргу) без розгляду.

Тобто перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами має здійснювати виключно той суд, рішенням, постановою або ухвалою якого закінчено розгляд справи, та вказані судові рішення набрали законної сили.

Заявник подав заяву про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року, якою залишено без змін ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року.

У зв`язку з прийняттям апеляційним судом вказаної постанови не відбулось процесуальних наслідків у формі зміни судового рішення або ухвалення нового рішення, закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду, а отже, це судове рішення не є об`єктом перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами на підставі статті 423 ЦПК України.

Таким чином, постанова Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року не є процесуальним рішенням, яким закінчено розгляд справи, тобто не є об`єктом перегляду у відповідний спосіб, а отже, не підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

Прийняття судом до розгляду заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового рішення, яке не є об`єктом перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, ЦПК України не передбачено, а отже, процесуальним наслідком звернення із такою заявою є постановлення судом ухвали про відмову у її прийнятті.

У справі, яка переглядається, подана заявником заява про перегляд за нововиявленими обставинами вже була прийнята апеляційним судом до провадження, тому, установивши, що постанова апеляційного суду, про перегляд якої ставиться питання, не є об`єктом перегляду у відповідний спосіб, суд мав закрити провадження за такою заявою на підставі статті 255 ЦПК України, що не є порушенням норм процесуального права з урахуванням стадії розгляду й визначених законом процесуальних можливостей суду. Разом із тим суд апеляційної інстанції розглянув заяву по суті та постановив ухвалу про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд вказаного судового рішення за нововиявленими обставинами.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Враховуючи наведене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала апеляційного суду від 10 грудня 2020 року підлягає скасуванню, а провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами - закриттю.

Щодо заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року та ухвали цього ж суду від 10 грудня 2020 року у зв`язку з нововиявленими обставинами

У справі, яка переглядається, заявник подала заяву про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року, якою залишено без змін ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року. При цьому заявник просить про перегляд за нововиявленими обставинами також і ухвали Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року, якою таку ж заяву про перегляд зазначеної постанови, залишено без задоволення.

Подання цієї заяви апеляційний суд визнав зловживанням процесуальними правами та залишив її без розгляду.

Статтею 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Статтею 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Верховний Суд наголошує, що цивільний процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

У постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17 визначено, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

За таких міркувань можна дійти висновку, що під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму процесуального правопорушення, тобто умисні, недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав учасників судового процесу та їх представників, та перешкоджанням діяльності суду по справедливому та своєчасному розгляду і вирішення справи.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (схожі висновки виклдаено Верховним Судом у постанові від 12серпня 2019 року у справі № 905/945/18 та у постанові від 16жовтня 2019 року у справі № 906/936/18).

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Таким чином, суд може визнати зловживанням процесуальними правами саме конкретні дії учасників судового процесу, а не абстрактне поняття «зловживань».

Подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є формою реалізаціїучасником справиправа на усунення об`єктивної судової помилки у спосіб, передбачений главою 3 розділу 5 ЦПК України, за наявності визначених у статті 423 цього Кодексу підстав.

Так, за змістом частини першої статті 423 ЦПК України перегляду за нововиявленими обставинами підлягають рішення суду першої інстанції (у тому числі заочне або додаткове рішення), ухвалене за будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції, якими рішення було змінено або ухвалено нове рішення.

Тобто перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами має здійснювати виключно той суд, рішенням, постановою або ухвалою якого закінчено розгляд справи, та вказані судові рішення набрали законної сили.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року, суд апеляційної інстанції не врахував, що це судове рішення не може бути об`єктом перегляду відповідно до статті 423 ЦПК України, а отже, процесуальним наслідком звернення із такою заявою мало бути постановлення судом ухвали про відмову у її прийнятті. Проте апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права та розглянув заяву ОСОБА_1 по суті, тобто сам помилився із процесуальним наслідком, який мав бути застосований судом.

За таких же підстав не могла бути прийнята до розгляду апеляційним судом подана 21 січня 2021 року заява ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року та ухвали цього ж суду від 10 грудня 2020 року. Суд апеляційної інстанції мав врахувати, що ці судові рішення не є об`єктами перегляду за правилами глави 3 розділу 5 ЦПК України та з цих підстав постановити ухвалу про відмову у її прийнятті, проте суд вдався до оцінки підстав і обставин, на які посилалась заявник в обох заявах про перегляд, установив їх тотожність та визнав дії заявника з подання такої заяви зловживанням процесуальними правами.

Суд апеляційної інстанції не є судом, який постановив остаточне рішення у справі, судові рішення апеляційного суду, про перегляд за нововиявленими обставинами яких ОСОБА_1 ставила питання, в силу приписів статті 423 ЦПК України не є об`єктом перегляду у відповідний спосіб, що апеляційним судом не було встановлено, а відповідно, і не роз`яснено заявнику процесуальні наслідки подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами шляхом постановлення відповідної ухвали про відмову у прийнятті такої заяви.

Наведені обставини не дозволяють стверджувати, що ОСОБА_1 при зверненні до апеляційного суду у січні 2021 року із заявою про перегляд судових рішень цього суду за нововиявленими обставинами діяла умисно та недобросовісно і такі дії є зловживанням процесуальними правами, оскільки спрямовані не для цілей, які переслідує її право на перегляд судового рішення у відповідний спосіб.

Верховний Суд дійшов висновку, що подання у січні 2021 року ОСОБА_1 заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами не є зловживанням процесуальними правами, а отже, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин норми статті 44 ЦПК України.

Таким чином, оскаржувана ухвала Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року про визнання дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами і залишення з цих підстав її заяви без розгляду не може бути визнана законною та підлягає скасуванню.

Оскільки постанова Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року та ухвала цього ж суду від 10 грудня 2020 року, про перегляд яких ставиться питання, не є об`єктом перегляду за нововиявленими обставинами, Верховний Суд не вважає доцільним направляти справу до суду апеляційної інстанції та з метою процесуальної економії закриває провадження за заявою ОСОБА_1 на підставі статті 255 ЦПК України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Враховуючи наведене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у зв`язку

з нововиявленими обставинами - закриттю.

Щодо клопотань ОСОБА_1 про розгляд справи за її участю

У касаційних скаргах ОСОБА_1 просила провести розгляд справи за її участю.

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складання доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Клопотання ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки розгляд цієї справи в касаційному порядку проведений Верховним Судом за правилами статті 402 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і підстав для надання пояснень ОСОБА_1 судом не встановлено. Рішення про виклик сторін для надання пояснень судом не приймалося.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки оскаржувані у цій справі ухвали апеляційного суду, постановлені за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, скасовані із закриттям проваджень у справі за цими заявами з тих підстав, що вони не підлягали розгляду за правилами статті 423 ЦПК України, тобто фактично не відбулось задоволення жодної із вимог заявника, колегія суддів не вбачає підстав для розподілу судових витрат, у тому числі понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяв ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні відмовити.

Касаційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року скасувати.

Провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у зв`язку із нововиявленими обставинами у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги закрити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року скасувати.

Провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року та ухвали Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у зв`язку із нововиявленими обставинами у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги закрити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк