Провадження № 22-ц/4808/207/22
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Максимів Ю.В.

з участю апелянтів: прокурора Верешка М.І., Пукіша Б.С. та його представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, прокуратури Івано-Франківської області, СУ ФР ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, суду за апеляційними скаргами представника Івано-Франківської обласної прокуратури, представника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Пастернак І.А. 30 вересня 2021 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 05 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 подано позов до Державної казначейської служби України, прокуратури Івано-Франківської області, СУ ФР ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства та суду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.11.2010 року порушена кримінальна справа №326320 щодо службових осіб ВАТ «Пресмаш» за ознаками злочинів, передбачених ч.2.ст.15, ч.5 ст.191 КК України, а 17.11.2011 року порушено кримінальну справу за фактами зловживання службовими особами ВАТ «Пресмаш» службовим становищем, що спричинило державним інтересам тяжкі наслідки, умисного ухилення від сплати податків, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.212, ч.2 ст. 364 КК України, яку об`єднано в одне провадження з кримінальною справою №326320.

У приміщеннях ТОВ «Фірма «Хімтехнопласт», ПП «Вестхім», ВАТ «Пресмаш», в приватних помешканнях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 21.11.2011 року проведено обшуки. При обшуках вилучено всю первинну бухгалтерську та іншу документацію (вхідну, вихідну кореспонденцію, технічну документацію), яка складалася у мішки без належного опису вилученого, без залишення копій документів; комп`ютерні системні блоки; печатку ВАТ «Пресмаш» та всі грошові кошти, які належали сім`ї позивача, що не були зазначені в постанові та не мали відношення до кримінальної справи.

Повторні обшуки з вилученням документів проведено 24.01.2012 року. Старшим слідчим ОВС слідчого відділу ДПС в Івано-Франківській області підполковником податкової міліції Довбнею О.В. 21.02.2012 року порушено кримінальну справу №323620 щодо голови правління ВАТ «Пресмаш» ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, на підставі доказів, отриманих всупереч вимогам КПК України.

Слідчим 22.02.2012 р. направлено суду подання про обрання йому (позивачу) запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 287 196 грн, яке задоволено та про що Івано-Франківським міським судом ухвалена постанова 22.02.2012р., незважаючи на те, що позивач був публічною особою, мав постійне місце проживання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, від слідства суду не ухилявся та не перешкоджав встановленню істини у справі. Цього ж дня йому оголошена постанова про обрання запобіжного заходу, суть якого полягала уі обмеженнях : не відлучатися із населеного пункту (підписка про невиїзд) та здати на зберігання свій паспорт для виїзду закордон.

Слідчим Довбнею О.В. 28.02.2012 року дії голови правління ВАТ «Пресмаш» Пукіша Б.С. перекваліфіковано з ч.2 ст. 364 КК України на ч.2 ст. 364-1 КК України та цього ж дня винесено постанову про притягнення його (позивача) як обвинуваченого по справі, пред`явивлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2. ст.364-1 КК України.

Слідчим ОСОБА_5 01.03.2012 року в рамках кримінальної справи №326320, порушеної за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України, винесена постанова про відсторонення його (позивача) від посади голови правління ВАТ «Пресмаш», яка 02.03.2012 року санкціонована заступником прокурора Івано-Франківської області Грищенком В.А.

Слідчий Дробіняк М.І. 30.03.2012 року порушив щодо нього кримінальну справу за фактом легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України по цивільно-правовій угоді, яка є законною та перевірками податкових органів та інших органів ніяких порушень встановлено не було.

Йому 12.04.2012 року пред`явлено обвинувачення в рамках кримінальної справи №332214 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України.

На підставі подання слідчого 24.04.2012 року Івано-Франківським міським судом винесено постанову про обрання йому запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 186 972 грн. Для виконання вищевказаної постанови 27.04.2012 року було розірвано депозитний договір, укладений між ПАТ «Банк національний кредит» та ним (позивачем), а 28.04.2012 року, відповідно поданої ним заяви, ПАТ «Банк національний кредит» платіжним дорученням №1 сплачено заставу по кримінальній справі № 332214 за ОСОБА_2 від ОСОБА_2 , в розмірі 186 972 грн.

Слідчим Дробіняком М.І. 24.09.2012 року винесена постанова про закриття у зв`язку із відсутністю складу злочину кримінальної справи №332214, порушеної щодо ОСОБА_2 по епізоду легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.209 КК України.

За результатами розгляду кримінальних справ № 323620, № 332214 за обвинуваченням його у вчиненні злочинів, передбачених ч.2. ст.364-1 КК України Івано-Франківським міським судом 12.06.2014 року винесено постанову про повернення кримінальної справи (№0907/15863/12, провадження 1/344/53/14) на додаткове розслідування.

Старшим слідчим ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області підполковником податкової міліції Дацко Н.І. 18.12.2014 року винесена постанова про припинення застосування заходу у вигляді відсторонення від посади голови правління ВАТ «Пресмаш», обраного ОСОБА_2 згідно постанови слідчих СВ ДПС в Івано-Франківській області від 01.03.2012 та від 17.05.2012р. За результатом проведення додаткового розслідування кримінальних справ № 323620, № 332214 внесено відомості до ЄРДР за № 00047 та 22 грудня 2014 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України.

Своїми незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) держава України в особі органу дізнання і досудового слідства СУ ФР ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, яке перебуває в структурному підпорядкуванні прокуратури Івано-Франківської області, завдала йому значної майнової (матеріальної) і моральної (немайнової) шкоди внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого до кримінальної відповідальності, незаконного проведення в ході розслідування кримінальної справи обшуків, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади), незаконного застосування запобіжних заходів застава та підписки про невиїзд.

У зв`язку з чим просив стягнути за рахунок державного бюджету (Державне казначейство України) завдану СУ ФР ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, прокуратурою Івано-Франківської області майнову (матеріальну) шкоду в розмірі 370 019,11 грн та моральну шкоду в розмірі 360 000,00 грн, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду та зобов`язання вчинити дії (а.с.2-10, том 1).

Ухвалами Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.04.2018 року та від 12.06.2018 року замінено первісного відповідача Державне казначейство України в особі Управління Державної казначейської служби України в м. Івано-Франківську належним відповідачем - Державною казначейською службою України. Залучено до участі в справі в якості відповідача - Головне управління ДФС в Івано-Франківській області (а.с.109, 129том 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2021 року позов ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, прокуратури Івано-Франківської області, СУ ФР ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 втрачений заробіток за період з 02.03.2012 року по 18.12.2014 року в розмірі 123 278, 22 грн та моральну шкоду в розмірі 201 288 грн. Зобов`язано Головне управління ДФС в Івано-Франківській області оприлюднити в засобах масової інформації інформацію, яка реабілітує ОСОБА_2 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.8-14, том 2).

Не погодившись з рішенням суду, представники Івано-Франківської обласної прокуратури, Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги представник Івано-Франківської обласної прокуратури зазначає, що факт незаконності дій, а саме: притягнення до кримінальної відповідальності, обшуку, відсторонення від посади повинен встановлюватися рішенням суду. Проте, кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 закрито органом досудового розслідування. Факт протиправності дій органу дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду рішенням суду не встановлено.

Крім того, звертає увагу суду, що запобіжний захід, обраний ОСОБА_2 24.04.2012 року Івано-Франківським міським судом у вигляді застави в розмірі 186 972 грн на підставі зібраних доказів, які судом визнані достатніми. З цих підстав у ОСОБА_2 не виникло права на відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутнє судове рішення, яким встановлено протиправність дій органу досудового слідства.

Рішення прийнято з порушенням вимог, зазначених в Положенні про застосування ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», оскільки ОСОБА_2 до відповідних органів не звертався, вказана постанова про встановлення розміру відшкодування не виносилась. Зазначеного Положенням порядку відшкодування шкоди ОСОБА_2 не дотримався, а суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, порушив встановлені законодавством приписи, чим допустив порушення норм матеріального права.

Також вважає, що рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ухвалене з порушенням норм матеріального права. Обставини, які б свідчили про моральні втрати, порушення життєвих зв`язків позивача, а також те, які ним докладені зусилля для організації свого життя, судом не перевірялися та не досліджувалися.

Судом неправильно вирішено розмір моральної шкоди. Позов подано до суду 15.11.2016 року. Отже, при нарахуванні моральної шкоди слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 01.05.2016 року, тобто 1450 грн. Позивач перебував під судом та слідством повних 32 місяці. Таким чином, на думку апелянта, моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 , становить 46 400 грн.

Суд дійшов неправильного висновку і в частині задоволення позову щодо зобов`язання Головного управління ДФС в Івано-Франківській області оприлюднити в засобах масової інформації відомості, які реабілітують ОСОБА_2 , оскільки судом не досліджено, коли, якими ЗМІ розміщувались відомості, чи в такій інформації зазначалось прізвище, ім`я, по батькові позивача.

З цих підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити (а.с.18-24, том 2).

В обґрунтування апеляційної скарги представник Головного управління ДФС в Івано-Франківській області зазначає, що факт закриття кримінального провадження не свідчить автоматично про наявність незаконних та неправомірних дій органів досудового розслідування під час внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та здійснення слідчих дій.

Зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 920/715/17 від 12.03.2019 року дійшла висновків, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Отже, незаконність дій (бездіяльності) Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (інших відповідачів), внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування. Однак, на думку апелянта, рішення суду не містить обґрунтування того, що дії щодо притягнення до кримінальної відповідальності, застосування запобіжного заходу, здійснення слідчих дій тощо були неправомірними. Їх невідповідність закону взагалі не була предметом дослідження та оцінки суду.

Зазначає, що відшкодування шкоди можливе лише за наявності незаконних, а не будь-яких дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. З приводу проведення 21.11.2011 року обшуку в ОСОБА_2 повідомляють, що він проводився відповідно до вимог КПК України (1960 року). Будь-яких рішень щодо незаконності дій слідчих під час проведе6ння обшуків ні прокуратурою області, ні судом не ухвалювалось.

Щодо відсторонення позивача від посади голови правління ВАТ «Пресмаш», то такі проводились на підставі та згідно ст. 130, 147 КПК України (1960 року), які позивачем відповідно до Глави 22 КПК України (1960 року), не оскаржувались.

Виникнення права позивача на відшкодування шкоди суд обґрунтував постановою старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області від 22.12.2014 року, якою закрито кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діяннях службових осіб ВАТ «Пресмаш» складів відповідних кримінальних правопорушень. Однак, суд не врахував того, що у грудні 2016 року прокуратурою області скасовано вказану постанову. У серпні 2017 року прокуратура області визначила підслідність кримінального провадження за Івано-Франківським відділом поліції ГУНП в Івано-Франківській області.

Також вважає недоведеним наявність доказів на підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю (а.с.34-37, том 2).

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що перед проведенням 21.11.2011 року обшуку було відмовлено в наданні копії ухвали слідчого судді, чим порушено ч.3 ст.236 КПК України. Крім того, обшук проводився не слідчим Довбнею О.В., який звернувся з відповідним клопотанням, а іншими особами. При цьому, не було пред`явлено постанову про обшук. Тобто, у разі відсутності такої постанови слідча дія є незаконною та всі відомості, встановлені таким обшуком, не можуть бути доказами за кримінальним провадженням. Також проігноровано заяви щодо присутності адвоката під час проведення обшуку. Під час обшуку слідчими неодноразово говорив: «тепер вже точно посадимо», «сядете точно і надовго», чим принижували його честь, гідність та ділову репутацію.

Апелянт вказує на повне ігнорування слідчим норм законодавства, рішень судів, які набрали законної сили, необхідності дотримання передбачених законом процедур для встановлення порушень податкового законодавства, на безконтрольність з боку керівництва слідчого відділу ДПС в Івано-Франківській області за діями підлеглих.

Зазначає, що своїми незаконними діями (бездіяльністю) держава Україна в особі органу дізнання і досудового слідства СУ ФР ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, яка перебуває у структурному підпорядкуванні прокуратури Івано-Франківської області, завдала йому значної майнової (матеріальної) і моральної (немайнової) шкоди внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого до кримінальної відповідальності, незаконного проведення в ході розслідування кримінальної справи обшуків, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади), незаконного застосування запобіжних заходів застави та підписки про невиїзд.

Апелянт зазначає, що майнова (матеріальна) шкода складається: за період відсторонення від займаної посади (з 02.03.2012 року по 18.12.2014 року) кількість пропущених робочих днів становить 941 день. Згідно довідки ВАТ «Пресмаш» №134/02 від 24.02.2015 року, середньомісячна заробітна плата на момент відсторонення від займаної посади складала 3 600,00 грн, середньоденна 175,61 грн (відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995р. №100). Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає: 175,61 х 941 = 165 249,01 грн. Вважає, що має право на зазначене відшкодування заробітної плати за рахунок коштів державного бюджету.

Також просить стягнути 25 000,00 грн, сплачених ним адвокату відповідно до угоди про надання юридичних послуг.

Інфляційні втрати за внесену заставу на суму 186 972,00 грн за період з 28.04.2012 року по 25.03.2015 року становлять 92 728,23 грн та неотримані відсотки по грошовому вкладу, в зв`язку з розірванням депозитного договору в сумі 87 041,87 грн, що в загальному розмірі становить 179 770,01 грн. Всього йому спричинено майнової шкоди в розмірі 370 019,11 грн (165249,01+25000,00+179770,01).

На думку апелянта, суд ухвалив правильне рішення в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час відсторонення від посади за період з 02.03.2012 року по 18.12.2014 року в розмірі 123 278,22 грн.

Щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 92 728,23 грн та неотриманих відсотків по грошовому вкладу в розмірі 87 014,87 грн на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок внесення ним 186 972,00 грн застави за період з 28.04.2012 року по 25.03.2015 року судом відмовлено в цій частині позовних вимог. Вважає такі висновки суду необґрунтованими. Розірвавши депозитний договір з банком, він був позбавлений отримувати дохід у вигляді відсотків, грошові кошти знецінились, зазнали інфляційних втрат. Зважаючи на зазначені обставини, ним було заявлено вимогу щодо стягнення інфляційних втрат та неотриманих відсотків по грошовому вкладу. Дане відшкодування передбачено ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Порушення такого нематеріального блага, як гідність особистості, неодмінно викликає порушення гарантованих Конституцією України прав і свобод людини. З 17.05.2012 року електронні ЗМІ рясніли повідомленнями про його патологічні кримінальні нахили; у зв`язку з незаконним притягненням його як обвинуваченого впродовж більше ніж 2,5 роки були повністю паралізовані всі життєві зв`язки; його було повністю усунуто від можливості займатися бізнесом, проводити фінансово-господарську діяльність, їздити у відрядження для проведення переговорів та підписання договорів, активного громадського життя; були зганьблені його честь і гідність, завдано непоправної шкоди престижу та діловій репутації як бізнесмена. Під час перебування під слідством і судом стан його здоров`я був близьким до критичного, неодноразові гіпертонічні кризи, підвищення очного тиску та інше. Через погіршення стану здоров`я, у зв`язку з душевними переживаннями втратив сон, фізичну силу, існувала реальна загроза його життю. Що стосується «інших негативних наслідків», то найбільш непоправним серед них є страх через зловживання, безчинство, кримінальне переслідування правоохоронних органів. Розмір моральної шкоди оцінює в 360 000 грн.

З цих підстав просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейськ4ого рахунку Державного бюджету України на його користь, на відшкодування інших грошових доходів, за період з 28.04.2012 року по 25.03.2015 року 179 770,01 грн та моральну шкоду в розмірі 158 712,00 грн. (а.с.50-58, том 2).

ОСОБА_6 подано відзив на апеляційну скаргу прокуратури Івано-Франківської області, доводи якого аналогічні доводам його апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу прокуратури Івано-Франківської області залишити без задоволення (а.с.74-83, том 2).

Іншими учасниками справи відзиви на апеляційні скарги не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Вислухавши пояснення апелянтів: прокурора Верешка М.І., Пукіша Б.С. та його представника ОСОБА_1 , суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу представника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області необґрунтованою, а апеляційні скарги представника прокуратури Івано-Франківської області та ОСОБА_2 частково обґрунтованими, виходячи з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», п.п. 11,12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41, Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановивши, що кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю в діях службових осіб ВАТ «Пресмаш», зокрема і ОСОБА_2 , складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.212, ч.2 ст.364-1 КК України, що є підставою для відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди; позивач був відсторонений від посади з 01.03.2012 року по 18.12.2014 року. Визначаючи розмір відшкодування, суд з огляду на період перебування позивача під слідством і судом протягом 702 днів, з врахуванням меж заявлених позовних вимог, глибини, тривалості та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, характеру його немайнових втрат, порушення нормальних життєвих зв`язків, а також того, що моральна шкода, завдана неправомірними діями правоохоронних органів, відшкодовується за сукупністю неправомірних дій, які потягли незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час відсторонення від посади в розмірі 123 278,22 грн, моральної шкоди в розмірі 201 288,00 грн та зобов`язання Головного управління ДФС в Івано-Франківській області оприлюднити в засобах масової інформації інформацію, яка реабілітує позивача.

З таким висновком суду першої інстанції не в повній мірі погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Із матеріалів кримінального провадження №0000047 за фактом вчинення службовими особами ВАТ «Пресмаш» кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.366, ч.2 ст.191, ст.219 КК України, оглянутого в судовому засіданні встановлено.

17 листопада 2011 року старшим слідчим ОВС СВ ПМ ДПА в Івано-Франківській області Довбнею О.В. винесено постанову про порушення кримінальної справи за ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України за фактом замаху на заволодіння бюджетними коштами в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовим становищем за попередньою змовою групою осіб службовими особами ВАТ «Пресмаш», а також невстановленими особами, які діяли від імені ПП «Мет-Стил». Кримінальній справі присвоєно №326320 (а.с.1-2, том 1).

17.11.2011 року старшим слідчим ОВС слідчого відділу податкової міліції Довбнею О.В. винесено постанову про порушення кримінальної справи за фактами зловживання службовими особами ВАТ «Пресмаш» службовим становищем, що спричинило державним інтересам тяжкі наслідки, умисного ухилення від сплати податків, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розрізах, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.212 КК України. Кримінальну справу об`єднано з основною та розпочато судове слідство (а.с.4-5, том 1).

В подальшому старшим слідчим ОВС слідчого відділу податкової міліції Довбнею О.В. винесено ряд постанов про проведення слідчих дій: про виїмку в адміністративному приміщенні ДПІ в м. Івано-Франківськ оригіналів документів ВАТ «Пресмаш» від 05.12.2011 (а.с.1, том 2; а.с.3-4, том 6); про визнання та долучення до справи речових доказів від 16.02.2012 (а.с.90, 124, том 3; а.с.219, том 4; а.с.171,172, том 7); про накладення арешту на майно від 02.03.2012 (а.с.42-43, том 8) та інші.

Постановою старшого слідчого ОВС слідчого відділу податкової міліції Довбні О.В. від 29.02.2012 року виділено з кримінальної справи №326320 в окреме провадження всі матеріали, що стали підставою для порушення та зібрані в ході розслідування кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України, за фактом замаху на заволодіння бюджетними коштами в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовим становищем за попередньою змовою групою осіб службовими особами ВАТ «Пресмаш». Виділеній кримінальній справі присвоєно №332214 (а.с.178-179, том 7).

Слідчим з ОВС слідчого відділу ДПС в Івано-Франківській області підполковником податкової міліції Довбнею О.В. постановою від 20 лютого 2012 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_2 за ч.2 ст.364 КК України за фактом зловживання службовим становищем, що спричинило державним інтересам тяжкі наслідки, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Кримінальну справу об`єднано з основною та розпочато досудове слідство (а.с.1-2, том 8, а.с.22 том 1 цивільної справи).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2012 року обрано щодо ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 287 196 грн (а.с.7, том 8, а.с.23 том 1 цивільної справи).

Слідчим з ОВС слідчого відділу ДПС в Івано-Франківській області підполковником податкової міліції Довбнею О.В. 22 лютого 2012 року винесено постанову про обрання міри запобіжного заходу щодо голови правління ВАТ «Пресмаш» ОСОБА_2 , не пов`язаного з триманням під вартою, та покладено на нього відповідні обов`язки (а.с.10-11, том 8).

Постановою слідчого з ОВС слідчого відділу ДПС в Івано-Франківській області підполковником податкової міліції Довбні О.В. від 29.02.2012 року ОСОБА_2 змінено запобіжний захід у вигляді застави на письмове зобов`язання відповідно до ст.148 КПК України (а.с.13-14, том 8).

Постановою старшого слідчого з ОВС слідчого відділу ДПС в Івано-Франківській області підполковником податкової міліції Довбні О.В. від 28.02.2012 року дії голови правління ВАТ «Пресмаш» Пукіша Б.С. перекваліфіковано з ч.2 ст.364 КК України на ч.2 ст.364-1 КК України. Порушено щодо ОСОБА_2 кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України за фактом зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права, що спричинило громадським інтересам тяжкі наслідки (а.с.16-17, том 8).

Постановою старшого слідчого з ОВС слідчого відділу ДПС в Івано-Франківській області підполковником податкової міліції Довбні О.В. від 29.02.2012 року накладено арешт на всі цінності, а також на все нерухоме та рухоме майно підозрюваного ОСОБА_2 , шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт (а.с.24, том 8).

Постановою старшого слідчого з ОВС слідчого відділу ДПС в Івано-Франківській області підполковником податкової міліції Довбні О.В. від 29.02.2012 року дії голови правління ВАТ «Пресмаш» Пукіша Б.С. перекваліфіковано з ч.2 ст.212, ч.2 ст.364 КК України на ч.2 ст.364-1 КК України. Порушено стосовно ОСОБА_2 кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України за фактом зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права, що спричинило громадським інтересам тяжкі наслідки (а.с.26-27, том 8).

Постановою старшого слідчого з ОВС слідчого відділу ДПС в Івано-Франківській області підполковником податкової міліції Довбні О.В. від 29.02.2012 року притягнуто ОСОБА_2 як обвинуваченого по цій справі у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України, про що йому оголошено (а.с.31-34, том 8).

Протоколом від 01.03.2012 року ОСОБА_2 , пред`явлено обвинувачення по ч.2 ст.364-1 КК України та вручено копію постанови від 29.02.2012 року (а.с.35, том 8, а.с.21 том 1 цивільної справи).

Постановою старшого слідчого з ОВС слідчого відділу ДПС в Івано-Франківській області підполковником податкової міліції Довбні О.В. від 01 березня 2012 року відсторонено ОСОБА_2 від посади голови правління ВАТ «Пресмаш» (а.с.39-40, том 8).

12 березня 2012 року складено обвинувальний висновок по кримінальній справі № 326320 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.2 ст.364-1 КК України (а.с.86-97, том 8).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.03.2012 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України прийнято до провадження даного суду (а.с.110, том 8).

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківської області майора податкової міліції Дробіняка М.І. від 27 березня 2012 року порушено кримінальну справу №332214 відносно ОСОБА_2 , за фактом зловживання повноваженнями юридичної особи приватного права, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України (а.с.125, том 8; а.с.1-2, том 9, а.с.20 том 1 цивільної справи).

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківської області майора податкової міліції Дробіняка М.І. від 28 березня 2012 року кримінальну справу №332214, порушену за фактом замаху на заволодіння бюджетними коштами в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, службовими особами ВАТ «Пресмаш», за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України, об`єднано в спільне провадження з кримінальною справою, порушеною щодо голови правління ВАТ «Пресмаш» ОСОБА_2 за фактом зловживання ним повноваженнями юридичної особи приватного права, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України. Об`єднаній кримінальній справі присвоєно №332214 (а.с.8, том 9).

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківської області майора податкової міліції Дробіняка М.І. від 30 березня 2012 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_2 за фактом легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.209 КК України. Кримінальну справу об`єднано в одне провадження з кримінальною справою №332214 (а.с.13-14, том 9, а.с.25 том 1 цивільної справи).

Кримінальну справу №332214, порушену щодо ОСОБА_2 за фактом легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.209 КК України, закрито постановою від 24 вересня 2012 року у зв`язку із відсутністю складу злочину (а.с.16-17, том 9).

Кримінальну справу №332214 по епізоду замаху на заволодіння бюджетними коштами в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, службовими особами ВАТ «Пресмаш», за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України у зв`язку із відсутністю складу злочину закрито (а.с.19, том 9).

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківської області майора податкової міліції Дробіняка М.І. від 11 квітня 2012 року притягнуто ОСОБА_2 як обвинуваченого та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України ( а.с.106-108, том 9).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2012 року обрано щодо ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 186 972 грн (а.с.192, том 9, а.с.24 том 1 цивільної справи).

В матеріалах кримінальної справи міститься платіжне доручення про внесення застави по кримінальній справі №332214 за ОСОБА_2 від ОСОБА_2 №1, датоване 28 квітня 2012 року, на суму 186 972,00 грн (а.с.185, 193, том 9).

Відповідно до заяви про перерахунок з депозитного рахунку від 27.04.2012 року, ОСОБА_2 вніс заставу по кримінальній справі №332214 в розмірі 186 972 грн (а.с.28, том 1 цивільної справи).

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківської області майора податкової міліції Дробіняка М.І. від 17.05.2012 року покладено на ОСОБА_2 відповідні зобов`язання (а.с.194, том 9).

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківської області майора податкової міліції Дробіняка М.І. від 17.05.2012 року відсторонено ОСОБА_2 від посади голови правління ВАТ «Пресмаш» (а.с.195, том 9).

В матеріалах кримінальної справи містяться постанови старшого слідчого з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківської області майора податкової міліції Дробіняка М.І. про зупинення та відновлення досудового слідства (а.с.45,46,58,59,68,69, том 10).

Постановою начальника відділу прокуратури Івано-Франківської області Процюка І.В. від 01.10.2012 року скасовано постанову старшого слідчого СВ ДПС в Івано-Франківської області Дробіняка М.І. від 24.09.2012 року про закриття кримінальної справи №332214 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України (а.с.79, том 10, а.с.26 том 1 цивільної справи).

Протоколом старшого слідчого з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківської області майора податкової міліції Дробіняка М.І. від 03.10.2012 року оголошено обвинуваченому ОСОБА_2 про закінчення досудового слідства (а.с.207, том 10).

11 жовтня 2012 року затверджено обвинувальний висновок в кримінальній справі №332214 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України (а.с.209-217, том 10).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.09.2014 року, повернуто кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364-1 КК України для організації додаткового розслідування. Запобіжний захід ОСОБА_2 залишено раніше обраний заставу (а.с.177-179, 211-212, том 11, а.с. 17-19 том 1 цивільної справи).

Постановою старшого прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області О.Бурмея від 02.10.2014 року матеріали кримінальних проваджень №0000047 та № 0000065 об`єднано в одне провадження (а.с.11, том 12).

Постановою старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області Дацко Н.І. від 18 грудня 2014 року припинено застосування заходу у вигляді відсторонення від посади голови правління ВАТ «Пресмаш», обраного ОСОБА_2 згідно постанов слідчих СВ ДПС в Івано-Франківської області від 01.03.2012 та від 17.05.2012 (а.с.77, том 13, а.с. 16 том 1 цивільної справи).

Постановою старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області Дацко Н.І. від 22 грудня 2014 року закрито кримінальне провадження №0000047 за ч.1 ст.212, ч.2 ст.364-1 КК України у зв`язку з відсутністю в діяннях службових осіб ВАТ «Пресмаш» складів зазначених кримінальних правопорушень (а.с.96-97, том 13, а.с. 14 том 1 цивільної справи).

Постановою першого заступника Генерального прокурора України від 17 травня 2016 року постанову старшого слідчого з СУ ФР ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 22.12.2014 року про закриття кримінального провадження №0000047 за ч.1 ст.212 КК України скасовано та надіслано для організації подальшого досудового розслідування (а.с.101-102, том 13).

Постановою старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області Дацко Н.І. від 24 червня 2016 року закрито кримінальне провадження №0000047 за ч.1 ст.212, ч.2 ст.364-1 КК України у зв`язку з відсутністю в діяннях службових осіб ВАТ «Пресмаш» складів зазначених кримінальних правопорушень (а.с.153-154, том 13).

Постановою прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Ільчишина Б.М. від 24.12.2015 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні ЄРДР №0004137 від 09.10.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.191 КК України та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні ЄРДР №0005141 від 15.12.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.219 КК України, об`єднано в одне провадження, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під ЄРДР №0004137 (том 14, а.с.2).

Постановою заступника прокурора Івано-Франківської області Вахітова Р.Ф. від 07.12.2016 року скасовано постанову від 24 червня 2016 року закрито кримінальне провадження №0000047 (а.с.2-3, том 18).

Постановою начальника відділу прокуратури Івано-Франківської області Бурмей О.О. матеріали кримінальних проваджень №0000047 та №0004137 об`єднано в оджне провадження (а.с.4, том 18).

Постановою старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області Осадців М.Ю. від 08 серпня 2017 року кримінальне провадження №0000047 в частині кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.212, ч.2 ст.364-1 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях службових осіб ВАТ «Пресмаш» складів зазначених кримінальних правопорушень (а.с.264-266, том 18).

Постановою старшого слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області Раінчука С.Д. від 13 вересня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного ре реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 03.07.2014, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінальних правопорушень, передбачених статтями 219, 191, 366, 212, 364-1 КК України (а.с.268-270, том 18).

Постановою Івано-Франківського міського суду від 30.05.2012 року скаргу ОСОБА_2 на постанову старшого слідчого з ОВС СВ ДПС в Івано-Франківській області майора податкової поліції Дробіняка М.І. від 30.03.2012 року про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.209 КК України, залишено без задоволення (а.с.27, том 1).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

За змістом пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18).

Щодо апеляційної скарги Івано-Франківської обласної прокуратури, колегія суддів виходить з такого.

ОСОБА_2 в позовній заяві просив стягнути за рахунок державного бюджету на його користь завдану СУ ФР ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, прокуратурою Івано-Франківської області майнову (матеріальну) шкоду, яка полягала у незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, незаконного проведення обшуків, виїмки, накладення арешту на майно, відсторонення від посади, застосування запобіжних заходів (застави та підписки про невиїзд) та моральну шкоду.

Як встановлено судом, кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 за підозрою службових осіб ВАТ Пресмаш у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.212, ч.2 ст.364-1 КК України було закрито у зв`язку із відсутністю в діяннях службових осіб ВАТ Пресмаш складів зазначених кримінальних правопорушень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

На день розгляду справи єдиним таким законом є Закон про відшкодування шкоди, сфера дії якого поширюється, в тому числі, й на осіб, щодо яких закрите кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Статтею 11 Закону про відшкодування шкоди встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

За змістом положень частини першої статті 12 Закону про відшкодування шкоди, розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджене Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення), пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і СБУ - відповідно до цих органів.

У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в пункті 11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону про відшкодування шкоди ухвалу.

Статтею 24 Положення передбачено, що у разі постановлення виправдувального вироку, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеності участі громадянина у вчиненні злочину, а також у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, орган дізнання, слідчий, прокурор або суд зобов`язані згідно з ст.11 Закону роз`яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди, а також на його прохання в місячний термін письмово повідомити про своє рішення трудовий колектив або громадські організації за місцем проживання.

Якщо відомості про засудження або притягнення громадянина до кримінальної відповідальності, застосування до нього як запобіжного заходу взяття під варту чи накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт були опубліковані в пресі, то на вимогу цього громадянина, а у разі його смерті - на вимогу його родичів чи органу дізнання, слідчого, прокурора або суду редакції повинні протягом одного місяця зробити повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина (ст.37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні".

У тому разі, коли редакція газети, журналу або іншого друкованого видання не опублікує таке повідомлення, зазначені особи можуть звернутися з подібною вимогою до районного (міського) суду.

Виходячи з наведеного, обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди в разі закриття провадження у справі покладається на орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Матеріали справи не містять відомостей про виконання щодо ОСОБА_2 передбаченого статтею 11 Закону про відшкодування шкоди обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Однак, зазначені обставини не є підставою для відмови судом у захисті його порушеного права.

Оскільки Закон про відшкодування шкоди не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Законом установлено, що визначення розміру відшкодування шкоди, якої зазнав громадянин внаслідок незаконних дій, у разі закриття кримінального провадження здійснює суд.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України).

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним з яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

У чинному КПК України це право закріплене вперше.

Також однією з новел чинного КПК України є глава під назвою «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Відтак не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги представника прокуратури про те, що позивачем не доведено незаконності дій з боку органів досудового розслідування, оскільки правилами статті 1176 ЦК України, Закону про відшкодування шкоди визначені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури або суду. Такі підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу завдавачів шкоди та особливим способом завданої шкоди.

Сукупність зазначених умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується закриттям кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діянні особи складу кримінального правопорушення, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону про відшкодування шкоди.

Законодавець визначив, що відшкодування моральної шкоди здійснюється, виходячи із мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині також не заслуговують на увагу.

Однак, заслуговують на увагу вимоги апелянта щодо неправильності рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 щодо зобов`язання Головного управління ДФС в Івано-Франківській області оприлюднити в засобах масової інформації відомості, які реабілітують ОСОБА_2 .

Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів зробити у ЗМІ повідомлення щодо реабілітації позивача, суд виходив з того, що інформація стосовно повідомленої позивачу підозри у вчиненні кримінального правопорушення була оприлюднена слідчим відділом ДПС в області в мережі інтернет на сайті «Державної податкової служби» (а.с.11, том 1).

Як встановлено із матеріалів справи, ОСОБА_2 звертався до Прокуратури Івано-Франківської області, ГУ ФДС в Івано-Франківській області, СУ ФР ГУ ДФС в Івано-Франківській області з вимогою розмістити повідомлення в засобах масової інформації рішення (повідомлення), що реабілітує його як громадянина України, відповідно до чинного законодавства (а.с. 250-252, том 1).

Так, відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, якщо відомості про засудження або притягнення громадянина до кримінальної відповідальності, застосування до нього як запобіжного заходу взяття під варту чи накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт були поширені в засобах масової інформації, то на вимогу цього громадянина, а в разі його смерті на вимогу його родичів чи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора або суду засоби масової інформації протягом одного місяця роблять повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина, відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 24 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачено, якщо відомості про засудження або притягнення громадянина до кримінальної відповідальності, застосування до нього як запобіжного заходу взяття від варту чи накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт були опубліковані в пресі, то на вимогу цього громадянина, а у разі його смерті - на вимогу його родичів чи органу дізнання,слідчого, прокурора або суду редакції повинні протягом одного місяця зробити повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина.

У тому разі, коли ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція газети, журналу або іншого друкованого видання не опублікує таке повідомлення, зазначені особи можуть звернутися з подібною вимогою до районного (міського) суду.

За аналізом наявної в матеріалах справи інформації слідчого відділу Державної податкової служби в Івано-Франківській області встановлено, що оприлюднена інформація в мережі інтернет на сайті «Державної податкової служби» не містить інформації стосовно повідомленої позивачу ОСОБА_2 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, конкретизації осіб, щодо яких порушено кримінальну справу, не містить інформації про притягнення до кримінальної відповідальності, а в загальному викладено інформацію про порушення кримінальної справи щодо службових осіб ВАТ «Пресмаш». Викладена інформація за своїм загальним змістом містить констатацію публікації Державної податкової служби.

Що стосується поданого в апеляційній інстанції витягу з Івано-Франківського обласного суспільно-аналітичного тижневика «Галицький Кореспондент» (а.с.83, том 2), в якому міститься публікація «На ВАТ «Пресмаш» відсторонений голова правління», то така висвітлена конкретним автором видавництва, який несе відповідальність за викладену інформацію, позивач вправі звернутися виключно до автора зазначеної статті про її спростування відповідно до вимог чинного ЦПК України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача про оприлюднення інформації в ЗМІ з метою його реабілітації є необґрунтованою та не підлягала задоволенню, а суд першої інстанції в цій частині помилково задовольнив позов.

Щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів.

Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пунктом четвертим даного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 закрито з реабілітуючи підстав, суд дійшов правильного висновку про зобов`язання виплатити позивачу з рахунку державного бюджету позивачу в рахунок відшкодування шкоди відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, відповідні суми.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з такого.

З метою захисту своїх порушених прав, посилаючись на Закон № 266/94-ВР, позивач просив відшкодувати йому втрачений заробіток та понесені витрати на правничу допомогу.

Грошове забезпечення, яке втратив ОСОБА_2 , відшкодовується відповідно до положень Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 був відсторонений від посади голови правління ВАТ «Пресмаш» з 01 березня 2012 року по 18 грудня 2014 року.

Отже, в період з 02.03.2012 року по 18.12.2014 року (до моменту винесення постанови про припинення застосування заходу у вигляді відсторонення) позивачеві не виплачувалась заробітна плата.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено обставини відсторонення позивача від посади у період з 02.03.2012 року по 18.12.2014 року.

Так, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті 1 Закону про відшкодування шкоди). Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 Закону про відшкодування шкоди).

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення на користь позивача втраченого заробітку в розмірі 123 278,22 грн, суд врахував положення ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а також п. 8 Положення.

Колегія суддів із зазначеним висновком суду погоджується та вважає, що судом при обчисленні середньомісячного заробітку ОСОБА_2 було дотримано передбачене законодавством коригування втраченого громадянином заробітку.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону, розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Порядок розрахунку цих сум наведено у п. 8 Положення, згідно із яким розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. При цьому, у п. 9 Положення наведено порядок обчислення середньомісячного заробітку.

Відповідно до пунктів 8, 9 Положення про застосування Закону, затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41, розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди для робітників і службовців обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 05.05.1995 № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100».

Позивач просив суд відшкодувати йому заробіток, який ним не було отримано у період з 02.03.2012 року по 18.12.2014 року у розмірі 165 249,01 грн, виходячи з того, що кількість пропущених робочих днів становить 941 день.

Судом встановлено, що кількість робочих днів з 02.03.2012 по 18.12.2014 року становить 702 дні.

Згідно довідки ВАТ Пресмаш від 24.02.2015 року №134/02, середньомісячна заробітна плата на 03.03.2012 року ОСОБА_2 (на момент його відсторонення) складала 3600 грн, а середньоденна - 175,61 грн. (а.с.12, том 1).

Отже, в період з 02.03.2012 року по 18.12.2014 року (до моменту винесення постанови про припинення застосування заходу у вигляді відсторонення) позивачеві не виплачувалась заробітна плата.

Суд вірно встановив кількість робочих днів з 02.03.2012 по 18.12.2014 року, яка становить 702 дні.

175,61 грн. Х 702 (кількість робочих днів за період з 02.03.2012 по 18.12.2014 року) = 123 278,22 грн.

З врахуванням викладеного, суд правильно стягнув на користь позивача середній заробіток за час відсторонення від посади голови правління ВАТ «Пресмаш» за період з 02.03.2012 року по 18.12.2014 року в розмірі 223 278,22 грн.

Що стосується вимоги апелянта про стягнення інфляційних втрат на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок внесення ним застави в розмірі 186 972,00 грн за період з 28.04.2012 року по 25.03.2015 року, то такі заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 11 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог, суд виходив з того, що оскільки між позивачем та відповідачем не виникало договірних зобов`язань, та ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», норми КПК України не передбачають повернення інфляційних втрат за внесення застави.

Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення інфляційних втрат за внесену заставу є незаконним та не узгоджується з зазначеними вище нормами матеріального права.

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суд враховує, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) перебування коштів під заставою, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

З огляду на те, що в рахунок застави були внесені особисті кошти ОСОБА_2 , він не мав можливості ними користуватися, за час ведення досудового слідства кошти знецінилися, слід стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у формі інфляційних втрат за внесену заставу в розмірі 92 728,23 грн. (період :28.04.2012 - 25.03.2015; Сума: 186972.00 грн;. Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення: трав. 2012 = 99.7, черв. 2012 = 99.7, лип. 2012 = 99.8, серп. 2012 = 99.7, вер. 2012 = 100.1, жовт. 2012 = 100.0, лист. 2012 = 99.9, груд. 2012 = 100.2, січ. 2013 = 100.2, лют. 2013 = 99.9, бер. 2013 = 100.0, квіт. 2013 = 100.0, трав. 2013 = 100.1, черв. 2013 = 100.0, лип. 2013 = 99.9, серп. 2013 = 99.3, вер. 2013 = 100.0, жовт. 2013 = 100.4, лист. 2013 = 100.2, груд. 2013 = 100.5, січ. 2014 = 100.2, лют. 2014 = 100.6, бер. 2014 = 102.2, квіт. 2014 = 103.3, трав. 2014 = 103.8, черв. 2014 = 101.0, лип. 2014 = 100.4, серп. 2014 = 100.8, вер. 2014 = 102.9, жовт. 2014 = 102.4, лист. 2014 = 101.9, груд. 2014 = 103.0, січ. 2015 = 103.1, лют. 2015 = 105.3, бер. 2015 = 110.8; Сукупний індекс інфляції = 99.7:100 (трав. 2012) * 99.7:100 (черв. 2012) * 99.8:100 (лип. 2012) * 99.7:100 (серп. 2012) * 100.1:100 (вер. 2012) * 100.0:100 (жовт. 2012) * 99.9:100 (лист. 2012) * 100.2:100 (груд. 2012) * 100.2:100 (січ. 2013) * 99.9:100 (лют. 2013) * 100.0:100 (бер. 2013) * 100.0:100 (квіт. 2013) * 100.1:100 (трав. 2013) * 100.0:100 (черв. 2013) * 99.9:100 (лип. 2013) * 99.3:100 (серп. 2013) * 100.0:100 (вер. 2013) * 100.4:100 (жовт. 2013) * 100.2:100 (лист. 2013) * 100.5:100 (груд. 2013) * 100.2:100 (січ. 2014) * 100.6:100 (лют. 2014) * 102.2:100 (бер. 2014) * 103.3:100 (квіт. 2014) * 103.8:100 (трав. 2014) * 101.0:100 (черв. 2014) * 100.4:100 (лип. 2014) * 100.8:100 (серп. 2014) * 102.9:100 (вер. 2014) * 102.4:100 (жовт. 2014) * 101.9:100 (лист. 2014) * 103.0:100 (груд. 2014) * 103.1:100 (січ. 2015) * 105.3:100 (лют. 2015) * 110.8:100 (бер. 2015) = 1.49594716;Інфляційне нарахування = 186972.00 * 1.49594716 -186972.00 = 92728.23 грн.)

Що стосується вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 відшкодування не отриманих відсотків по грошовому вкладу, то суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 не долучено зазначений депозитний договір, за яким ним не отримані відсотки по грошовому вкладу, у зв`язку з його розірванням.

З огляду на те, що позивачем не надано доказів про наявність самого депозитного договору та процентну ставку, передбачену ним, розмір шкоди за таким договором позивачем не доведено, а суд не має можливості обчислити завдану шкоду за відсутності відповідних доказів.

Щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновком суду.

Суд правильно керувався тим, що на підставі положень Закону № 266/94-ВР ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діяннях службових осіб ВАТ Пресмаш складів зазначених кримінальних правопорушень.

Разом з тим, суд правильно зазначив, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але суд не врахував, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Оскільки суд першої інстанції визначив моральну шкоду у мінімально можливому розмірі та не навів належного обґрунтування такому висновку, то не можна вважати правильними, законними та обґрунтованими висновки суду про те, що на користь позивача розмір моральної шкоди, який гарантований державою, становить 201 288 грн, який розрахований наступним шляхом: 192 000 грн (32 повних місяці х 6 000 грн (розмір мінімальної заробітної плати у 2021 році)) + 9 288 грн (30 днів у березні 2012 року+18 днів у грудні 2014 року (48 днів х 193,50 грн).

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Вступивши до Ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17 липня 1997 р. зазначену Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи №№ 2, 4. 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

У відповідності до пункту 5 статті 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах.

Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини справи та те, що ОСОБА_2 обвинувачувався у тяжких злочинах, внаслідок незаконного кримінального переслідування він тривалий час залишався у стані невизначеності щодо своєї долі та протягом тривалого часу (п`ять років) він не мав можливості вести звичайний спосіб життя. Зокрема, у зв`язку з порушенням проти нього кримінальної справи, останній зазнав негативного впливу та був змушений пристосовуватися до несприятливих умов, у нього погіршились його відносини з оточуючими, він повинен був виправдовуватися перед родичами, друзями, колегами, що принизило його честь, гідність та ділову репутацію, а тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного укладу життя протягом тривалого часу та порушення нормальних життєвих зав`язків, слід стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 250 000 гривень.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування сум, сплачених позивачем у зв`язку з наданням йому правничої допомоги, колегія виходить з наступного.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру беруться до уваги такі фактори як обсяг, час роботи, необхідність виїзду у відрядження, характер, тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом, професійний досвід, репутація тощо. Отже склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги належить до предмета доказування по справі.

На підтвердження понесених витрат, сплачених у зв`язку з наданням правової допомоги, позивач повинен надати договір про надання правової допомоги, документи на підтвердження проведення сплати гонорару та інших пов`язаних витрат, акт прийому-передачі послуг, розрахунок розміру гонорару.

В матеріалах кримінального провадження №0000047 наявні угоди про надання послуг адвоката, укладені ОСОБА_2 з адвокатом Давимукою В.Я., договір про надання правової допомоги з адвокатом Палятинським В.І. та ордери на ведення кримінальної справи в органах досудового слідства, видані адвокатом Хоптієм М.В. (а.с.19-22, 103-104, том 8; а.с.а.с.104, том 9; а.с.71, том 10; а.с.210, том 11), однак, немає підтверджуючого розрахункового документа про оплату таких послуг.

На підтвердження цих обставин ОСОБА_2 належних та допустимих доказів не надано, не містять таких доказів і матеріали кримінального провадження №0000047, тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, підстави для відшкодування сум, сплачених позивачем у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги у кримінальному провадженні у розмірі 25 000 грн, відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Апеляційні скарги представника Івано-Франківської обласної прокуратури і ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2021 року змінити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду у формі інфляційних втрат за внесену заставу в розмірі 92 728,23 гривень (дев`яносто дві тисячі сімсот двадцять вісім гривень двадцять три копійки), на відшкодування моральної шкоди 250 000 гривень (двісті п`ятдесят тисяч гривень нуль копійок).

Рішення в частині зобов`язання Головного управління ДФС в Івано-Франківській області оприлюднити в засобах масової інформації інформацію, яка реабілітує ОСОБА_2 , скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення в частині задоволення позову про відшкодування середнього заробітку в розмірі 123 278 грн, відмови у задоволенні позову про відшкодування процентів за депозитним вкладом та витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 16 травня 2022 року.