Справа № 509/4172/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Степанової Н.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 509/4172/21 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та стягнення компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом, в якому просила у порядку поділу майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію Ѕ частини вартості транспортного засобу KIA OPTIMA, 2014 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , у розмірі 157 500 грн. 00 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Позов обґрунтувала тим, що 25.07.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 28.02.2020 року заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси шлюб розірвано, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_5 у розмірі ј частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 02.10.2019 року та до досягнення повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У період шлюбу, а саме 21.11.2014 року подружжям було набуте спільне майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 та транспортний засіб KIA OPTIMA, 2014 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 . В подальшому позивач дізналася, що 29.05.2020 року відповідач відчужив транспортний засіб без її згоди іншій особі. При звернення до суду позивач здійснила оцінку спільного майна, та згідно звіту про оцінку майна № 18-210719-023 від 19.07.2021 року, ринкова вартість квартири складає 1007808,44 грн та згідно висновку про вартість транспортного засобу, вартість такого складає 315000 грн. Враховуючи той факт, що з позивачем проживає неповнолітня дитина, відповідач ухиляється від утримання доньки, застосовуючи приписи ч.2, 3 ст. 70 СК України, позивач вважає що слід відступити від рівності часток подружжя та у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію Ѕ частини вартості транспортного засобу KIA OPTIMA, 2014 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , у розмірі 157 500 грн. 00 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

25.08.2021 року ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 20.09.2021 року.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Одеській області належним чином засвідчені документи, на підставі яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 29.05.2020 року відчужив транспортний засіб марки KIA OPTIMA, 2014 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна 2359, тип авто легковий, тип кузова седан-b, номерний знак НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_1 ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 10.01.2022 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

За клопотанням представника відповідача адвоката Мартинюк Ю.С. в судовому засіданні 09.02.2022 року було допитано в якості свідка позивача ОСОБА_3 , яка надала покази, відповідно до яких під час шлюбу з ОСОБА_1 було придбано за спільні кошти квартиру та автомобіль. Відповідач самостійно продав автомобіль, без відома ОСОБА_7 , жодні грошові кошти він їй не передавав. Також позивач пояснила що з відповідачем проживають разом в квартирі, яка і є предметом позову, за утримання квартири потрібно нести витрати навпіл, однак відповідач не бере участі в утриманні квартири не сплачує аліменти відповідно до рішення суду та взагалі приходить додому в стані алкогольного сп`яніння, психологічно тисне на доньку та колишню дружину. Відповідач займається продажем автомобілів, які пригнані з США,ремонтує їх, однак коштів з свого прибутку не дає. Вважає що поділ майна саме в таких частинах буде відповідати її інтересам та інтересам їх дитини. На запитання суду відповіла, що квартира була придбана за кошти сімейного бюджету та в період шлюбу. Також ОСОБА_3 зазначила, що сума яку вона просить стягнути в рахунок відчуженого транспортного засобу вирахувана із звіту про грошову оцінку такого майна.

В судове засідання 11.05.2022 року позивач та її представник не з`явилися, представником позивача адвокатом Губським А.В. було спрямовано до суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Пояснив суду, що проживає з донькою та позивачем разом в квартирі і йому взагалі незрозуміло навіщо ділити їх майно.

За клопотанням представника відповідача адвоката Мартинюк Ю.С. в судовому засіданні 11.05.2022 року відповідач ОСОБА_1 був допитаний в якості свідка та пояснив суду наступне. Про існування провадження щодо стягнення аліментів і про позов щодо розподілу майна дізнався одночасно, щодо заочного рішення яким шлюб було розірвано, про його існування він також не знав і тому на даний час в провадженні Київського районного суду м.Одеси перебуває справа про перегляд заочного рішення, де відповідачем спростовуються висновки суду про належне сповіщення про розгляд справи. Він не знав що дружина подала позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, а також щодо визначення місця проживання дитини, а тому жодного разу і не платив аліменти, а всі кошти які заробляє витрачає виключно на сім`ю. Після того, як отримав постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні оплатив частину заборгованості, та продовжує надавати кошти на утримання дитини та сім`ї загалом, оплачує танцювальний гурток доньки, нещодавно придбав пральну машину. Дійсно, він продав автомобіль KIA OPTIMA, 2014 року випуску, дружина знала про його продаж та не заперечувала, те авто було для роботи та сім`ї. Кошти від продажу авто в розмірі 7000 тисяч доларів США приніс додому, знає що частина була потрачена на лікування зубів дружини, він не задав питання куди витрачалися кошти, на частину яка залишилася було придбано інший автомобіль. Спору щодо нерухомості немає з дружиною, відповідачу взагалі незрозуміло з якою метою подано позовну заяву, вони проживають разом в квартирі, всі акти сусідів не відповідають дійсності, що нібито він там інколи проживає. Відповідач також пояснив, що навіть тих людей які зазначені в акті він не знає.

Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову, зазначив що можливий поділ май на але на рівні частини, щодо грошових коштів за автомобіль то зазначив що суму за яку його було продано вказана в договорі та становить саме 200 тис грн., та не відповідає тій сумі яку просить позивач посилаючись на висновок про оцінку вартості транспортного засобу.

24.11.2021 року до суду представником відповідача подано відзив, проте такий судом не вивчався та не досліджувався, адже поданий з порушенням процесуальних строків.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25.07.2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 623. Після укладення шлюбу було змінено прізвище дружини на « ОСОБА_9 ».

Від шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька, ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 16.06.2010 року.

28.02.2020 року заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси шлюб розірвано, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_5 у розмірі ј частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 02.10.2019 року та до досягнення повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з відповідача судові витрати по справі.

22.07.2020 року старшим державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Бирледяну О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 947/23884/19 виданого 14.04.2020 року Київсьим районним судом м.Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на малолітню дочку ОСОБА_5

20.07.2021 року державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, та постановлено встановити заборгованість по аліментам ОСОБА_1 станом на 20.07.2021 року у розмірі 57 275,25 грн. Вказаною датою державним виконавцем також було винесено постанову про накладення штрафу за невиконання боржником вимог виконавчого документа у розмірі 11 455,05 грн.

22.09.2021 року адвокат Мартинюк Ю.С. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м.Одеси з заявою про перегляд заочного рішення від 28.02.2020 року. Заява прийнята судом до розгляду, призначено судове засідання, остаточного процесуального рішення станом на дату розгляду даної справи не ухвалено.

В період шлюбу подружжям було набуто наступне майно: квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, серія та номер 9425В, виданий 31.03.2011 року, укладений з ТОВ «Руніком Стройінвест; додаткова угода від 07.11.2012 року, що підтверджується інформаційною довідкою № 270378766, а також транспортний засіб марки KIA OPTIMA, 2014 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна 2359, тип авто легковий, тип кузова седан-b, номерний знак НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_1 . Сторонами по справі даний факт не заперечується, та підтверджується наданими до суду документами.

Згідно наданої суду інформації на ухвалу суду про витребування доказів, відповідно до інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль KIA OPTIMA, 2014 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна 2359, тип авто легковий, тип кузова седан-b, номерний знак НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_1 був зареєстрований за вантажно-митною декларацією, та посвідченням митниці (ЗУ 1389), 30.03.2018 року у ТСЦ № 5152 РСЦ МВС в Одеській області, за гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та 29.05.2020 року у ТСЦ 5142 РСЦ МВС в Одеській області, був перереєстрований за договором укладеним в СГ, та договором комісії, за гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6254/20/005218 та акту доданому до нього, ціна продажу даного транспортного засобу становила 200 000 тис грн.

Так, згідно ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст.81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17 та на даний момент є актуальним.

Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Придбавши вказане рухоме та нерухоме майно під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень закону.

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Таким чином, враховуючи, що спірна квартира та транспортний засіб набуті сторонами за час шлюбу, то такі є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про їх поділ між сторонами.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України).

За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року N 6-486цс16.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_3 просила поділити майно набуте за час шлюбу, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 , при цьому, виділити їй 2/3 частини квартири, зважаючи на той факт, що з позивачем в квартирі проживає їх спільна неповнолітня донька ОСОБА_5 , в той час, як відповідач ухиляється від утримання доньки, застосовуючи приписи ч.2, 3 ст. 70 СК України слід відступити від рівності часток подружжя та у порядку поділу спільного сумісного майна визнати за позивачем саме таку частку. В обґрунтування такої частки квартири позивач зазначає, що відповідач ухиляється від сплати аліментів за рішенням суду, за весь період ним жодного разу не сплачувалися аліменти на утримання доньки, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 57 275 грн. 25 коп., та на відповідача накладено штраф у розмірі 11 455 грн. 05 коп. Крім того, посилаючись на акт сусідів від 01.10.2019 року позивач зазначає, що в квартирі проживає лише вона та донька, натомість з акту обстеження житлово-побутових умов № 126 від 28.07.2021 року, слідує, що проживає одна сім`я, троє чоловік: ОСОБА_1 інколи проживає, незареєстрований, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживають, незареєстровані. Інших належних та допустимих доказів того, що відповідач не проживає з родиною до суду не надано. Натомість, як слідує з пояснень ОСОБА_1 наданих суду будучи під присягою, вони з дружиною досі проживають в одній квартирі, він забезпечує родину, здійснює необхідні витрати на доньку, оплачує її гурток з танців, та при цьому дізнавшись про виконавче провадження щодо стягнення аліментів майже повністю покрив борг (оплатив 10 000 грн.). В свою чергу позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач протягом часу перебування у шлюбі не дбав про матеріальне забезпечення своєї родини, пошкодив спільне майно чи витрачав сімейні кошти нераціонально. Як зазначав відповідач, йому не було відомо про заочне рішення суду в тому числі й про розірвання шлюбу, а тому на даний час вказана справа перебуває на розгляді в апеляційній інстанції. Посилання позивача, що саме 2/3 частини квартири будуть відповідати її інтересам та інтересам дитини, адже донька повністю знаходиться на її утриманні, чоловік не приймає участі у забезпеченні сім`ї, аліменти не сплачує, наявну заборгованість по сплаті аліментів не погашає, суд не враховує, оскільки такий поділ майна жодним чином не зменшує та не покриває заборгованість по аліментам, заборгованість продовжить існувати, разом з тим, жодних доказів того що батько дитини не бере участь в утриманні доньки позивачем до суду не надано. Натомість позивач даючи свідчення під присягою пояснила суду, що її заробітної плати не вистачає, наявний борг по оплаті комунальних послуг. А тому, з урахуванням наведеного, суд вважає у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати заОСОБА_3 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати заОСОБА_1 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду про стягнення грошової компенсації в порядку поділу майна подружжя, позивач посилалась, на те, що автомобіль був їх спільною сумісною власністю, яке відповідач продав самостійно, без її відома, оскільки не просив дозволу на здійснення такого правочину, адже згоди на продаж авто вона не надавала, куди саме були потрачені грошові кошти, які відповідач отримав їй не відомо, а тому вона вважає що компенсація у розмірі 157 500 грн. 00 коп. виходячи з висновку про вартість автомобілю, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЛАРТЕКО» буде достатньою.

Під час розгляду справи у суді отримано відомості, що спірний автомобіль відповідач 29.05.2020 року відчужив, та відповідно до наданих суду документів ціна за транспортний засіб становить 200 000 тис грн., що ним не заперечувалось. Разом з тим відповідачем під час допиту зазначено, що на час продажу транспортного засобу вони з дружиною проживали як сім`я, вели спільно господарство, щодо заочного рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на той час йому взагалі відомо не було. Після продажу транспортного засобу, частину коштів дружина потратила на лікування зубів (точну суму відповідач сказати не може), а на частину коштів сім`єю було придбано інший автомобіль. Позивач же будучи допитаною в якості свідка зазначала, що жодних коштів від продажу транспортного засобу відповідач їй не надавав.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Проте, в матеріалах справи письмова згода ОСОБА_3 на відчуження спірного автомобіля відсутня.

Факт використання коштів від продажу зазначеного автомобіля в інтересах сім`ї та на її потреби, відповідачем не надано, та не підтверджено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу.

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 вартості спірного транспортного засобу, суд виходить з того, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Разом з цим, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018 св 18 та постанові від 17 квітня 2019року у справі № 286/1784/15-ц, провадження № 61-30184св 18.

За положеннями пункту 3 частини 1 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи наведені норми закону, матеріали справи,суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль KIA OPTIMA, 2014 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна 2359, тип авто легковий, тип кузова седан-b, номерний знак НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини цього автомобіля з урахування зазначеної вартості в договорі купівлі-продажу, адже, як зазначалося раніше на ухвалу суду про витребування доказів, за клопотанням представника позивача було витребувано у Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Одеській області належним чином засвідчені документи, на підставі яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 29.05.2020 року відчужив транспортний засіб марки KIA OPTIMA, 2014 року випуску, та відповідно до наданих суду документів ціна за транспортний засіб становить 200 000 тис грн.

Позиція позивача є такою, що компенсація у розмірі 157 500 грн. 00 коп. виходячи з висновку про вартість автомобілю, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЛАРТЕКО» буде достатньою.

Натомість, суд бере до уваги, що договір купівлі-продажу був укладений в Територіальному сервісному центрі МВС № 5141 згідно із вимогами чинного законодавства, відповідно вартість транспортного засобу є дійсною на момент відчуження, а тому суд не може враховувати поданий висновок про вартість спірного транспортного засобу наданий позивачем, як належним та допустимим, оскільки відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Експертного доказу щодо визначення вартості транспортного засобу стороною позивача до суду надано не було, клопотання щодо проведення такої експертизи також не заявлялося, жодних доказів на підтвердження умисного заниження вартості вказаного авто суду не надано, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, натомість даний висновок про вартість майна слугував позивачу для визначення ціни позову та сплати судового збору.

Таким чином, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимоги про компенсацію Ѕ частини вартості транспортного засобу та стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У ст. 141 ч. 1, 2 п. 3 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 8 293 грн. 72 коп.

Позивачем ОСОБА_3 заявлено вимоги про поділ майна та стягнення компенсації коштів на загальну суму 157 500 грн. 00 коп.; грошові кошти у в якості оплати послуг оцінки майна на суму 2 800 грн.

Судом позов задоволений частково, а тому на користь позивача з відповідача повинні бути стягнуті судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які суд визначає у сумі 4146 (чотири тисячі сто сорок шість) гривень 86 копійок.

Що стосується витрат позивача для проведення оцінки майна, то суд вважає, що звіт та висновок про оцінку об`єкта нерухомості та транспортного засобу були складені на замовлення ОСОБА_3 для подання до суду позову про поділ майна, а саме з метою оплати вірної суми судового збору за подачу позову, а тому витрати в розмірі 2 800 грн., не можуть бути покладені на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.57, 60,61,69,70,71, СК України, 355, 364-365, 368-369, 372 ЦК України, ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати заОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати заОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , компенсацію Ѕ частини вартості транспортного засобу KIA OPTIMA, 2014 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4146 (чотири тисячі сто сорок шість) гривень 86 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 20.05.2022 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко