Справа № 308/7493/18
У Х В А Л А

Іменем України

10 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Ужгородської окружної прокуратури, яка є правонаступником Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації (структурний підрозділ - Управління охорони культурної спадщини, правового супроводу, організаційної та кадрової роботи, Відділ охорони культурної спадщини), виконавчого комітету Ужгородської міської ради (постійно діючий робочий орган - орган з питань охорони культурної спадщини Ужгородської міської ради, структурний підрозділ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради) на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2020 року у складі судді Фазикош О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності,-

встановив :

У липні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , являються співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим на підставі рішення Ужгородської міської ради № 180 від 26.11.1997 р. У зв`язку з необхідністю покращення житлових умов позивачі здійснили реконструкцію вищезазначеної квартири з облаштуванням житлової мансарди в об`ємі існуючого над квартирою горища, на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт №209 від 21.12.2006 року. Роботи велись відповідно до затверджених проектів та відповідають будівельним нормам, санітарно - гігієнічним, протипожежним вимогам, надійні та придатні до безпечної експлуатації, що підтверджується позитивним висновком експерта з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_3 ( кваліфікаційний сертифікат серії АЕ №003744) про можливість надійної та безпечної експлуатації реконструйованої квартири, який міститься у Звіті про проведення технічного обстеження об`єкта від 02.03.2018 р. Для проведення реконструкції вищезазначеної квартири, згідно Дозволу на виконання будівельних робіт №209 від 21.12.2006 року, позивачами було отримано всі необхідні на той час-документи: робочий проект, погоджений головним архітектором, технічний звіт про інженерно - геологічні пошукові роботи для проектування, однак остаточний акт прийняття в експлуатацію об`єкту по необізнаності того, що строк дії Дозволу впливає на здачу об`єкта реконструкції в експлуатацію, зареєстровано не було. У зв`язку з чим, на даний момент, у позивачів виникла проблема з реєстрацією права власності на реконструйовану квартиру. Позивачі звернулись до Управління ДАБК Ужгородської міської ради щодо введення в експлуатацію реконструйованої квартири, здійсненої на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт №209 від 21.12.2006 року, на що отримали роз`яснення щодо неможливості реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації так як, термін дії зазначеного Дозволу був встановлений до 31.12.2009 року, а відповідно до завершення будівництва такий втратив чинність. Чинним законодавством не передбачено прийняття об`єкта до експлуатації - шляхом реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації за дозволом, що втратив чинність. Позивачі вказують на те, що зазначене, перешкоджає позивачам реалізувати своє, гарантоване Конституцією України право власності, зокрема щодо реєстрації об`єкта права власності, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з даним позовом.

З огляду на викладене позивачі просили визнати за ними по Ѕ частині за кожним право власності на реконструйовану власну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63,00 кв. м., житловою площею 32 кв. м., що складаються з коридора площею - 12,90 кв. м., житлової площі - 16,50 кв. м, житлової площі - 15,90 кв. м., комори площею - 1,80 кв. м, ванної кімната площею - 6,00 кв. м., кухні площею - 9,90 кв.м.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2020 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по Ѕ частині за кожним право власності на реконструйовану квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 63,00 кв.м., житловою площею 32 кв.м., що складаються з коридора площею 12,90 кв.м., житлової площі 16,50 кв.м., житлової площі 15,90 кв.м., комори площею 1,80 кв.м., ванної кімнати площею 6,00 кв.м., кухні площею 9,90 кв.м. Вирішено питання по судовим витратам.

На дане рішення Ужгородська окружна прокуратура, яка є правонаступником Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації (структурний підрозділ - Управління охорони культурної спадщини, правового супроводу, організаційної та кадрової роботи, Відділ охорони культурної спадщини), виконавчого комітету Ужгородської міської ради (постійно діючий робочий орган - орган з питань охорони культурної спадщини Ужгородської міської ради, структурний підрозділ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради), подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказано, що судом не враховано вимоги ст.ст. 331, 182 ЦК України, якими врегульовано набуття права власності на нерухоме майно; судом залишено поза увагою, що питання оформлення права власності на самочинне будівництво не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати наявність спору про право; у матеріалах справи відсутні докази позасудового вирішення позивачем питання введення в експлуатацію об`єкта самочинного будівництва, відтак предмет спору відсутній; не досліджено відносини користування земельною ділянкою, не перевірено відповідність функціонального та цільового використання містобудівної документації; не враховано, що об`єкт забудови відноситься до історичного ареалу міста Ужгорода відповідно до відкритих джерел, відтак будівництво мало бути узгоджене з органами контролю у сфері охорони культурної спадщини. Оскільки органи уповноважені державою на здійснення відповідних функцій в спірних правовідносинах не забезпечили належний захист інтересів держави шляхом оскарження незаконного судового рішення, прокурор вступає у вказану справу в їх інтересах.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість. Зокрема, зазначає, що прокурор не підтвердив підстави представництва в інтересах держави в особі органів, в інтересах яких подана апеляційна скарга. Крім того, представник позивачів звертає увагу на те, що дозвіл на здійснення реконструкції власної квартири отримано позивачами на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 81 від 10.03.2006 року та дозволу на виконання будівельних робіт №209 від 21.12.2006 року, позивачі здійснили реконструкцію квартири в термін дії дозволу, зокрема до 31.12.2009 року, а Історико-архітектурний опорний план м.Ужгорода Закарпатської області з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів, затверджений рішенням Ужгородської міської ради 09.11.2015 року, яке в подальшому скасовано в судовому порядку, тобто вже після отримання позивачами дозволу для здійснення реконструкції власної квартири. При цьому, будинок АДРЕСА_2 не має статусу пам`ятки архітектури ні державного, ні місцевого значення.

У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Ужгородської міської ради також просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зокрема, вказано, що прокурором не підтвердив підстави представництва в інтересах держави в особі органів, в інтересах яких подана апеляційна скарга.

Сторонами рішення суду не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора та представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , являються співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим на підставі рішення Ужгородської міської ради №180 від 26.11.1997.

На підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 81 від 10.03.2006 року та дозволу на виконання будівельних робіт №209 від 21.12.2006 року позивачі здійснили реконструкцію вищезазначеної квартири з облаштуванням житлової мансарди в об`ємі існуючого над квартирою горища.

Так, в подальшому, позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою від 09.12.2011 р. до міського голови про надання поштової адреси (квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до копії архівного витягу з рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №475 від 21.12.2011 року «Про надання поштової, тимчасової адреси», що додана до матеріалів справи, було надано тимчасову адресу: квартира АДРЕСА_3 на проектовану мансарду. Окрім того, відповідно до копії архівного витягу рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №37 від 15.02.2012 року «Про надання поштової, тимчасової адреси, зміна рішення» внесено зміни у рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №475 від 21.12.2011 року «Про надання поштової, тимчасової адреси» та зазначено номер будинку по АДРЕСА_4 .

До матеріалів справи позивачами додано копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01.04.2013 року, зі змісту якого встановлено, що ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачі ОСОБА_1 , як чоловік померлої та позивач ОСОБА_2 - донька померлої, як єдині її спадкоємці за законом фактично прийняли спадщину на належне їй на праві власності майно, в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, будучи зареєстрованим та проживаючи разом з померлою на день її смерті.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження об`єкта від 02.03.2018 р., складеного експертом з технічного обстеження будівель та споруд ОСОБА_3 , вбачається, що за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта: власна житлова квартира за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено можливість її надійної та безпечної експлуатації.

Згідно довідки структурного підрозділу КП Ужгородської міської ради Архітектурно - планувального бюро № 763 від 05.09.2018, квартира АДРЕСА_5 , розташована в окремій будівлі з окремим входом, обладнана окремими мережами та приладами обліку для її узаконення виготовлено технічний паспорт.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження №б/н від 20.11.2019 експерта Ольховик О.І., об`єкт обстеження: квартира АДРЕСА_1 , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Крім того, вказується, що об`єкт був збудований у період 2007-2009 роки, клас наслідків (відповідальності) об`єкта СС1.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 12.02.2020 року №64 внесено зміни до п.27 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 26.11.1997 року № 26, а саме: замість прізвищ « ОСОБА_6 » читати « ОСОБА_7 », замість імені « ОСОБА_8 » - « ОСОБА_9 ». На підставі даного рішення внесено виправлення в свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 , виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 26.11.1997 року № 26. Вказане підтверджено витягом з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 64 від 12.02.2020 р. та свідоцтвом про право власності на житло від 26.11.1997 року, з виправленнями технічних описок здійснених на підставі рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 12.02.2020 року № 64.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення прокурором вказано, що органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Департамент культури Закарпатської обласної державної адміністрації змінено найменування на Департамент культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації (структурний підрозділ - Управління охорони культурної спадщини, правового супроводу, організаційної та кадрової роботи, Відділ охорони культурної спадщини) та виконавчий комітет Ужгородської міської ради (постійно діючий робочий орган - орган з питань охорони культурної спадщини Ужгородської міської ради, структурний підрозділ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради), яких не залучено до участі у справі в якості відповідачів і які не брали участі у даній справі, та які не забезпечили належний захист інтересів держави шляхом оскарження незаконного судового рішення від 09.06.2020 року.

Прокурором також зазначено, що у відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Закарпатською обласною прокуратурою повідомлено Департамент культури Закарпатської обласної державної адміністрації, змінено найменування на Департамент культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації (структурний підрозділ - Управління охорони культурної спадщини, правового супроводу, організаційної та кадрової роботи, Відділ охорони культурної спадщини) та виконавчий комітет Ужгородської міської ради (постійно діючий робочий орган - орган з питань охорони культурної спадщини Ужгородської міської ради, структурний підрозділ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради) про подання в їх інтересах апеляційної скарги на дане рішення.

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Частиною четвертою статті 56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом/скаргою у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Тобто, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18).

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194 гс 19). У даній постанові Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати.

Таким чином у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора, у цьому випадку, з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції в інтересах держави в особі уповноваженого органу, який не брав участі у справі.

Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Прокурор в апеляційній скарзі, зазначивши органи до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, як на підставу для здійснення ним представництва, посилався на те, що вказані ним органи не забезпечили захист інтересів держави, шляхом оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09.06.2020 року, а тому прокурор вступає у вказану справу в їх інтересах.

В підтвердження підстав представництва і вступу прокурора у дану справу прокурором до апеляційної скарги долучено листи (повідомлення) від 30.12.2020 року за № 07.34-99-8703/вих-20, які адресовані Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації, змінено найменування на Департамент культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації (структурний підрозділ - Управління охорони культурної спадщини, правового супроводу, організаційної та кадрової роботи, Відділ охорони культурної спадщини) та виконавчому комітету Ужгородської міської ради (постійно діючий робочий орган - орган з питань охорони культурної спадщини Ужгородської міської ради, структурний підрозділ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради), із змісту яких вбачається, що прокурор повідомляє дані органи, що прокуратурою області в інтересах держави в особі цих органів подано апеляційну скаргу на рішення суду від 09.06.2020 року у даній справі. Вказані листи даним органам направлено одночасно із поданням апеляційної скарги, яка складена прокурором 24.12.2020 № 07.34-99-8603/вих-20 та подана до суду 30.12.2020 року.

Таким чином наведені обставини свідчать, що прокурором не дотримано принципу попереднього повідомлення суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, яке повинно передувати такому зверненню до суду, що прямо суперечить вимогам зазначеним в ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», та фактично не надано можливість даному органу відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання апеляційної скарги або аргументованого повідомлення про відсутність такого порушення.

За вказаних обставини, доводи апеляційної скарги що дані органи не оскаржили судове рішення протягом розумного строку є безпідставними.

Прокурором не подано доказів, які б підтверджували про невиконання або неналежне виконання вищевказаними органами, які є самостійними юридичними особами з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту інтересів держави, пов`язаних із здійсненням державного контролю охорони культурної спадщини, містобудування та архітектури.

З врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що прокурором не доведено підстави представництва інтересів держави в особі Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації (структурний підрозділ - Управління охорони культурної спадщини, правового супроводу, організаційної та кадрової роботи, Відділ охорони культурної спадщини) та виконавчого комітету Ужгородської міської ради (постійно діючий робочий орган - орган з питань охорони культурної спадщини Ужгородської міської ради, структурний підрозділ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що реконструкцію квартири з облаштуванням житлової мансарди в об`ємі існуючого над квартирою горища здійснено позивачами на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 81 від 10.03.2006 року та дозволу на виконання будівельних робіт №209 від 21.12.2006 року в термін дії дозволу, тобто до 31.12.2009 року, а Історико-архітектурний опорний план м.Ужгорода Закарпатської області з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів, затверджений рішенням Ужгородської міської ради 09.11.2015 року, яке в подальшому скасовано в судовому порядку, тобто вже після отримання позивачами дозволу для здійснення реконструкції квартири.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, висновків Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194 гс 19), з врахуванням того, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора в інтересах держави, встановлено відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою підлягає закриттю з тих підстав, що апеляційну скаргу підписано особою, яка не має права її підписувати.

З огляду на те, що ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 18 січня 2021 року при відкритті апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою у відповідності до ч.4 ст.359 ЦПК України було зупинено дію рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2020 року, в зв`язку із закриттям апеляційного провадження дія рішення суду першої інстанції пілягає поновленню.

Керуючись ч.1 п.2, ч.2 ст. 362, ст.381 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Ужгородської окружної прокуратури, яка є правонаступником Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації (структурний підрозділ - Управління охорони культурної спадщини, правового супроводу, організаційної та кадрової роботи, Відділ охорони культурної спадщини), виконавчого комітету Ужгородської міської ради (постійно діючий робочий орган - орган з питань охорони культурної спадщини Ужгородської міської ради , структурний підрозділ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2022 року.

Головуючий :

Судді: