провадження №2/932/1865/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Скопи Н.О.

представника позивача: Ткаченка Д.В.,

представника відповідача: Братцевої Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виробничого кооперативу Дніпропетровська кооперативна медична фірма «ГЛОРІЯ» про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

Стислий виклад позиції сторін.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ним та ВК «Дніпропетровська кооперативна медична фірма «Глорія» було укладено договір двосторонньої згоди на лікування. Відповідно до положень договору відповідач прийняв на себе зобов`язання щодо гарантування анонімності звернення, конфіденційності інформації, дотримання лікарської таємниці, збереження інформації про проходження ним лікування, його хворобу, діагноз від третіх осіб та персональних даних в локальній базі. Проте дана конфіденційна інформація про лікування та стан здоров`я позивача була розголошена і стала відома третім особам, які використовують її проти позивача, шляхом надання довідки про те, що він має діагноз хронічних алкоголізм. Моральна шкода завдана позивачу полягає у приниженні його честі та гідності, оскільки інформація про його захворювання та факт лікування стала доступна широкому колу осіб.

Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки надав відповідь на запит слідчого в порядку ч.4 ст. 6 ЗУ «Про психіатричну допомогу», ч.2 ст. 8 ЗУ «Про запобігання захворюванню на синдром набутого імунодефіциту та соціальний захист населення», ч.5 ст. 14 ЗУ «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними». Законодавчо встановлено випадки, які надають лікареві право розголошувати інформацію про пацієнта без його згоди його законного представника. Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами завдання моральної шкоди.

Позивач в свою чергу скористався правом на подання відповіді на відзив, в якій зазначив, що інформація про кількість разів проходження лікування та діагнози позивача стала відома представникам ЗМІ через розповсюдження такої інформації у судових засіданнях щодо розгляду кримінального провадження №0002555, у зв`язку із чим позивач вважає, що в діях відповідача є склад цивільного правопорушення.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що не може нести відповідальність за те, яким чином органами досудового розслідування в подальшому використовувалася інформація, отримана від відповідача стосовно позивача у кримінальному провадженні №0002555.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

24 лютого 2016 року між Виробничим кооперативом «Дніпропетровська кооперативна медична фірма «Глорія» та ОСОБА_1 було укладено договір двосторонньої згоди на лікування.

В подальшому слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області Дірявка Ю.В. звернувся на адресу клініки із запитом №2/203-жз від 08.11.2018 про надання інформації щодо лікування ОСОБА_1 в даній клініці і постановленого при цьому діагнозу.

09 листопада 2018 року ВК «Дніпропетровська кооперативна медична фірма «Глорія» надала відповідь №6 в якій повідомила, 20 жовтня 2006 року ОСОБА_1 вперше звернувся до клініки з приводу наркотичної залежності, з 2012 по 2017 роки 3 рази проходив курс лікування алкогольної залежності з ремісіями (тверезість) до одного року. Діагноз розлад поведінки і психіки викликані споживанням алкоголю.

Норми права, застосовані судом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1-2 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтями 1, 2 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено, що законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.

Згідно ч. 1,3 ЦК України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел.

Відповідно до ст. 39-1 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні.

Відповідно до ст. 40 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.

Медична таємниця може бути розголошена без згоди особи або її законних представників при проведенні дізнання, досудового слідства або судового розгляду, у зв`язку з письмовим запитом особи, яка проводить дізнання (слідчого, прокурора чи суду) (ч. 4 ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу»; ч. 5 ст. 14 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними»)

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі Сидорова проти Росії (Sidorova v. Russia, 2019 р.) ЄСПЛ нагадує: інтереси пацієнта та усього суспільства щодо захисту конфіденційності медичних даних можуть поступатися за своєю значущістю інтересам розслідування та публічності судового розгляду, якщо доведено, що такі інтереси мають більш суттєве значення (див. З. проти Фінляндії, згадане вище, § 97)9.

Статтею 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.

Згідно з ч.2 ст.21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

В пункті 3.6 Етичного кодексу лікаря України зазначено, що медична інформація про пацієнта може бути розголошена: у разі письмової згоди самого пацієнта; у випадку мотивованої вимоги органів дізнання, слідства, прокуратури і суду, санепідемслужби; якщо зберігання таємниці істотно загрожує здоров`ю і життю пацієнта і/або/інших осіб (небезпечні інфекційні захворювання); у випадку залучення до лікування інших спеціалістів, для яких ця інформація є професійно необхідною.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року - пунктом 5 передбачено, що обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 891 Цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви суду.

Як встановлено з матеріалів справи в провадженні СУГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0002555 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України «умисне вбивство», за яким підозрюваним є ОСОБА_1 .

Положенням ч.2 ст. 93 КПК України визначено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих дій та негласних слідчих дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим кодексом.

Відповідно до пункту 18 Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-559/0/4-13 від 05.04.2013 року «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» сторона кримінального провадження може витребувати та отримати речі або документи за умови їх добровільного надання володільцем без застосування процедури, передбаченої главою 15 КПК, у разі не надання добровільної згоди на передання речей або документів стороні кримінального провадження може бути здійснений спосіб збирання доказів, як отримання доступу до речей і документів.

Для забезпечення збирання доказів в рамках кримінального провадження слідчим було здійснено запит головному лікарю ДКМФ «Глорія» щодо отримання інформації перебування ОСОБА_1 на лікуванні у їх закладі та з яким діагнозом.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо розголошення (розкриття) конфіденційної інформації проходження лікування та діагнозу.

При цьому, позивач вважає, що вказаними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у негативному впливі на його репутацію, честь та гідність.

Так, розголошення лікарської таємниці виражається в незаконному повідомленні іншій особі (особам) цієї інформації. Вона може передаватися в розмові, у тому числі телефонній, у листах, доповідях, виступах, лекціях, по телебаченню, радіо або в періодичній пресі. Розголошення може мати місце і при наданні можливості стороннім особам ознайомитися з лікарською таємницею.

Однак, виходячи з вищевикладених обставин, суд не вбачає у діях відповідача ДКМФ «ГЛОРІЯ» факту розголошення діагнозу позивача, оскільки інформація була надана слідчому на його запит в порядку ст. 93 КПК України в інтересах розслідування кримінального провадження.

Висновок суду.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги наявність процесуально закріпленої норми про можливість розголошення лікарської таємниці на підставі запиту слідчого в інтересах розслідування кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вимоги до відповідача задоволенню не підлягають. Вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про встановлення факту розголошення лікарської таємниці, та враховуючи, що судом відмовлено у її задоволенню, вимога про стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

Керуючись Законом України «Про захист персональних даних», Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 286, 1167 ЦК України, ст. ст. 1-5, 10, 141, 76-83, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до виробничого кооперативу Дніпропетровська кооперативна медична фірма «ГЛОРІЯ» про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду проголошено 04.02.2022 о 08:05 год.

Суддя: В.І. Цитульський