СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/29431/21

пр. № 2-о/759/158/22

16 травня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Петренко Н.О. .

за участю секретаря судових засідань Сироти А.О.

заінтересованої особи ОСОБА_1

представника заінтересованої особи Назаренко М.В.

свідка ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

28.12.2021р. ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою в якій просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса фактичного місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 та покласти на нього обов`язки:

заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці тимчасового проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи, вести телефонні переговори та розшукувати з постраждалою особою або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців.

В обгрунтування заяви посилався на те, що є зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично змушений тимчасово мешкати за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті батька його брат ОСОБА_1 без дозволу інших спадкоємців почав розпродувати спадкове майно, переслідувати його з метою примушування до поділу спадкового майна на умовах, які він ультимативно заявляє, погрожує розправою. ОСОБА_1 разом із матір`ю - ОСОБА_4 , батьком - ОСОБА_5 та заявником є власниками в рівних частках трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , яку батьки придбали згідно договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2002р. З моменту укладення вказаного договору ОСОБА_1 користується та постійно проживає у вкзазаній квартирі, де є постійно зареєстрованим. 09.06.2017р. брат уклав шлюб з ОСОБА_2 та змінив прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 разом з дружиною - ОСОБА_2 та донькою - ОСОБА_8 постійно мешкають у кв. АДРЕСА_1 , яка є постійним місцем проживання та реєстрації.У вказаній квартирі заявник проживати не може, оскільки ОСОБА_1 чиить перешкоди та в ультимативній формі вимагає передачі ключів від кв. АДРЕСА_2 з приводу чого він звертався до органів поліції. Іншого житла, окрім ј частки у вказаній квратирі не має та з сім`єю вимушений тимчасово мешкати у двокімнатній кв. АДРЕСА_2 , яка є спадком від батька та бабусі. Погрожуючи рознести квартиру та всіх нас, болгаркою зрізати вхідні двері, із застосуванням ненормативної лексики ОСОБА_1 погрожував йому. Вказані погрози сприймав та сприймає реально та боїться за своє життя та здоров`я, життя та здоров`я дружини та сина. Раніше в листопаді 2020р. він також звертався до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві із заявами щодо протиправної поведінки ОСОБА_1 . Вважає, що ОСОБА_1 вчиняє по відношенню до нього психологічне та економічне насилля, а його дії слід кваліфікувати, як вчинення насилля в сім`ї. Просить задоволнити заяву.

Заявник у судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Представник заявника в судове засідання не з`явився та надав заяву про відкладення розгляду справи. Однак суд не приймає вказану заяву до уваги, оскільки суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження, а справа вже тривалий час перебуває у провадженні суду.

Представник заінтересованої особи заперечувала проти задоволення заяви, надала заперечення в яких зазначила, що з вимогами заяви не погоджується, а доводи вважає надуманими та спотвореними. До складу спадщини після померлого ОСОБА_5 входить, в тому числі і квартира АДРЕСА_2 в якій наразі проживає виключно заявник. 24.03.2021р. - ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_5 , однак листом його повідомлено про те, що у зв`язку із зверненням ОСОБА_4 (матір сторін) до суду про виділ частки із спільної часткової власності житлового будинку та земельної ділянки, а також про компенсацію частки спільної власності до ОСОБА_5 , призупиняються дії до вирішення справи судом відповідно до ст. 42 ЗУ «Про нотаріат». Відсутність свідоцтва про право на спадщину за законом не свідчить про те, що спадкоємці позбавляються права на спадщину чи можуть на неї претендувати виключно після отримання свідоцтва про право на спадщину. ОСОБА_3 обмежив доступ ОСОБА_1 до його особистих речей, що знаходяться у вказаній квартирі. 27.04.2021р. представником ОСОБА_1 було направлено ОСОБА_3 вимогу про те, що з дня отримання цієї вимоги повинен надати ОСОБА_1 доступ до кв. АДРЕСА_2 , надавши йому можливість зробити дублікат ключів та забезпечивши йому можливість користуватися цією квартирою. Однак останній відмовився виконувати вимогу ОСОБА_9 з тих підстав, що це буде втручанням в особисте життя його сім`ї та неможливість проживання його сім`ї та сім`ї ОСОБА_1 13.05.2021р. знаходячись по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 викликав поліцію з приводу того, що він позбавлений можливості потрапити до вказаної квартири. ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні кв. АДРЕСА_2 та співвласником якої є ОСОБА_1 з часу відкриття спадщини. На даний час у суді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном. Вважає, що подача заяви про видачу обмежувального припису подано виключно у зв`язку з подачею ОСОБА_1 позову про усунення перешкод у користуванні майном.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази у їх сукупності та співставленні, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2002р. ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , що діє від свого імені та як законний представник від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 придбали у рівних частках квартиру за номером АДРЕСА_1 /а.с.5/.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 неодноразово звертався до Святошинського УП ГУ НП України в м. Києві із заявами про вчинення кримінального правопорушення /а.с.11-14/.

Відповідно до довідок від 03.06.2020р. та б/н повідомлено, що у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення вказані події не внесені до ЄРДР, повідомлення розглянуто згідно з вимогами ЗУ «Про звернення громадян». У даних випадках вбачаються цивільно-правові відносини./а.с.15-18/.

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_10 одружився з ОСОБА_2 та змінив прізвище на « ОСОБА_7 »/а.с.42/.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 - батько сторін помер.

Відповідно до довідки нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори про коло спадкоємців із заявами звернулись діти померлого ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та дружина померлого ОСОБА_11 /а.с.43/.

Встанолено, що на даний час у провадженні Святошинського районого суду м.Києва перебуває позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном , шляхом вселення/а.с.60-62/.

Також в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_1 та пояснила, що брати сваряться між собою, але ніяких погроз зі сторони свого чоловіка ніколи не було. Їх сім`я проживає у кімнаті 13 кв.м разом з тваринами. Заявник користується двома іншими кімнатами які закриває на замки. Регулярно приходить до квартири та бере речі, які йому потрібні. Йому не чинять перешкоди у коритсуванні квартирою.

За ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя.

Пункт 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає домашнім насильством діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, якими ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає наступні: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно положень п. 7 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Таким чином, обмежувальний припис застосовується виключно відносно кривдника, тобто особи, яка вчинила домашнє насильство. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства встановлено у ст. 126-1 КК України, що передбачає відповідальність за умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

У свою чергу, у ст. 173-2 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого відповідальність.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом із тим, доказів притягнення до відповідальності ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення діянь, що мають ознаки домашнього насильства не надано і наведено не було, а відтак на сторін не можуть бути поширені права і обов`язки кривдника і постраждалої особи, визначені законодавством про захист від домашнього насильства. Відсутній головний доказ для такої категорії справ - вирок чи постанова (рішення) суду, яке набрало законної сили про те, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство і його вина в установленому законом порядку доведена у ході судового розгляду.

Стаття 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (Реєстр), яким є автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

Згідно ч. 3 ст. 16 цього Закону до Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства), зокрема, про постраждалу особу - за згодою, наданою у порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті; кривдника та про характер відносин між кривдником і постраждалою особою, у тому числі відповідно до статті 3 цього Закону; випадок домашнього насильства, насильства за ознакою статі (дата вчинення; місце вчинення; форма домашнього насильства; вид шкоди чи страждань, завданих внаслідок насильства за ознакою статі; короткий опис).

Відомості про кривдника вносяться до Реєстру у разі наявності обґрунтованої підозри вчинення ним насильства, зокрема після підтвердження такого факту шляхом проведення перевірки відповідної інформації згідно з порядком взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, та/або порядком взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 26 наведеного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Наявність чи відсутність ризиків у поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

«Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та його братом ОСОБА_1 існують неприязні відносини та спір щодо користування спадковим майном.

Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументував вчиненням щодо нього економічного та психологічного насильства.

Разом з тим, наведені заявником обставини не містять ознак економічного та психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного та фізичного насильства щодо нього зі сторони ОСОБА_1 , а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису.

Сам факт звернення ОСОБА_3 заявника до правоохоронних органів свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою ОСОБА_1 , але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо нього насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 в порушення ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного насильства щодо нього, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку невидачі щодо ОСОБА_1 обмежувального припису, а тому законних підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису суду немає.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 350-5, 350-6 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко