КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4990/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 вересня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу, що призвело до пошкодження автомобіля останнього.

Вказано, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року відповідача було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_1 зазначив, що в момент ДТП перебував з вагітною дружиною в клініці «Адоніс» на прийомі у гінеколога. Заподіяне ДТП змусило його з вагітною дружиною в умовах стресу та запровадженого карантину перебувати в приміщенні клініки та на вулиці протягом декількох годин, очікуючи приїзд поліцейського патруля для оформлення ДТП. Позивач вказував, що дії відповідача призвели до заподіяння йому та його вагітній дружині моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням майна, яку він оцінює у 5 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що твердження суду першої інстанції щодо не подання ним доказів пошкодження його транспортного засобу спростовується судовим рішенням, яке набрало законної сили, а саме постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року. Крім того, апелянт також вказує, що матеріали справи містять докази того, що в момент ДТП з ним перебувала його вагітна дружина, яка на той момент перебувала на 32 тижні вагітності й діями відповідача йому та його дружині було завдано моральної шкоди. Апелянт зазначає, що вказаного вище судом першої інстанції не було взято до уваги, в результаті чого було ухвалено незаконне судове рішення й просить апеляційний суд скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що позивачем не доведено завдання йому та його дружині моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, позивачем не надано до суду доказів, щодо пошкодження у результаті дорожньо-транспортної пригоди належного йому автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 . Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2020 року сталося дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст.ст. 122-4, 124 КУпАП (а.с.6).

Крім того, позивачем також було надано довідку щодо консультації ОСОБА_4 у гінеколога по вагітності від 25 вересня 2020 року, відповідно до якого вбачається, що остання була на прийомі у лікаря в день аварії, а також те, що остання перебувала на 32 тижні вагітності (а.с.7).

Також відповідно до свідоцтва про шлюб від 01 липня 2020 року серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (а.с.8).

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно зі ст. 23 ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов настання відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинно-наслідкового зв`язку та вини заподіювача шкоди.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів доходить висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача під час керування автомобілем та шкодою нанесеною автомобілю позивача. Вказане підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року, якою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст.ст. 122-4, 124 КУпАП (а.с.6). Крім того, апеляційний суд також враховує той факт, що разом із позивачем перебувала його вагітна дружина, яка була на 32 тижні вагітності.

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача, оскільки неправомірними діями відповідача у вигляді пошкодження майна позивача, останньому були заподіянні моральні страждання, викликані необхідністю замість звичного перебігу життєдіяльності позивач змушений був вживати додаткових заходів для налагоджування свого побуту, позбавлений був частково користуватися своїм майно ( автомобілем) витрачати час на оформлення відповідних процесуальних документів, щодо документування обставин ДТП, у зв`язку чим відвідувати працівників Національної поліції та суд .

Вказане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду щодо стягнення моральної шкоди, який міститься в постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20)

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи і аргументи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн, а за подачу апеляційної скарги - 1 261,20 грн, що разом становить 2 102 грн, тому суд апеляційної інстанції стягує вказану суму судового збору з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв