Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2022 Справа №607/15403/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника позивача Данилевич А.Б., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гуцалюка А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних в зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - Банк) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк», заборгованість в сумі 2 210,87 доларів США, з них: 2 077,84 доларів США 3% річних по простроченому основному боргу; 133,03 доларів США 3% річних по просторочених процентах, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 березня 2008 року сторони уклали кредитний договір №24 (далі-Кредитний договір), згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 29 700,00 доларів США зі сплатою 14.0% річних, а відповідач зобов`язався повернути кредит не пізніше 19 березня 2013 року. Для забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливало з даного кредитного договору, між Банком та майновим поручителем ОСОБА_2 , 19 березня 2008 року укладено договір застави транспортного засобу №1262 та договір майнової поруки №1, предметом яких є транспортний засіб, тип: сідловий тягач - Е, марки SCANIA 124.420, 2000 року випуску, колір коричневий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 . У зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, АТ «Ощадбанк» звернулось до суду за захистом своїх прав, та 14 січня 2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі № 2-381/11, яким задоволено позов банку та вирішено: стягнути із ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2008 року № 24 в сумі 29 644.71 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ долара до гривні становить 235 773.27 грн. шляхом звернення стягнення на рухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності та передане ним згідно договору застави транспортного засобу від 19 березня 2008 року № 1262.

Станом на момент подання позовної заяви до суду, заборгованість відповідачем за вказаним рішенням суду не погашена, залишок заборгованості по тілу кредиту становить 23 045,00 доларів США, заборгованість по процентах - 1 475,42 доларів США. Також, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №24 від 19 березня 2008 року за період з 18 серпня 2018 року по 18 серпня 2021 року, загальна сума 3% річних по всіх сумах боргу становить 2210,87 доларів США.

Оскільки до теперішнього часу рішення суду не виконано та заборгованість за кредитним договором позивачу не сплачена, вважає, що відповідно до ст.625 ЦПК України у позивача виникло право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 3% річних.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 вересня 2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

19 листопада 2022 року від представника відповідача адвоката Гуцалюка А.Р. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2011 року задоволено позов банку у справі № 2-381/11 та вирішено: стягнути із ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2008 року № 24 в сумі 29 644.71 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ долара до гривні становить 235 773.27 грн. шляхом звернення стягнення на рухоме майно, що належить ОСОБА_2 .

Передувало даному позову письмове повідомлення - вимога №19-03/38 про усунення порушень, згідно якої станом на 01 січня 2010 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 24868.75 доларів США, тому банк вимагав погасити заборгованість в повному обсязі у строк до 28 лютого 2010 року. З тексту позову вбачається, що його було подано 01 листопада 2010 року. Таким чином, 3% річних позивач мав право стягувати лише в межах строку від моменту неповернення всієї суми позики до моменту звернення до суду з даним позовом. Разом з тим, 17 жовтня 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» знову звернулось з позовом про стягнення заборгованості до ОСОБА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2018 року, у справі №607/21272/18, позов задоволено та стягнуто з відповідача ОСОБА_1 заборгованість в сумі 23 045 доларів США, 1 475, 42 доларів США заборгованості за відсотками та 3 599,61 гривень пені. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2018 року скасовано та постановлено нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Причиною відмови у позові є те, що банком пропущено трирічний строк для захисту порушеного права.

Оскільки позивач здійснив звернення стягнення на предмет застави, при цьому в межах всієї суми заборгованості, а тому змінив кінцевий строк повернення кредиту з 19 березня 2013 року на 28 лютого 2010 року, який перервався 01 листопада 2010 року та з цього часу розпочався знову. У звязку з наведеним, вважає, що трирічний строк визначений ЦК України для захисту порушеного права закінчився 01 листопада 2013 року. Із врахуванням наведеного, у задоволенні позову просить відмовити.

З цієї підстави представник відповідача 19 листопада 2021 року також подав клопотання про застосування позовної давності, у якому серед іншого зазначив, що оскільки постановою Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2021 року встановлено, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду, тому дана обставина не підлягає доказуванню. Вважає, що так як позовна давність минула до основної вимоги (стягнення тіла та відсотків за кредитом), тому минула позовна давність і до додаткової вимоги стягнення трьох відсотків річних. У звязку з наведеним, просить відмовити у задоволенні позову на підставі ст.267 ЦК України.

Представник позивача ОСОБА_3 , 29 листопада 2021 року подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Оскільки відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та рішення про звернення стягнення на предмет застави не виконано, а також враховуючи те, що отримання гарантій відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України є беззаперечним правом кредитора, тому вимоги АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення 3% річних від прострочених сум заборгованості за тілом кредиту та процентів вважає обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Також від представника позивача надійшло заперечення на заяву про застосування позовної давності. Обгрунтовуючи дане клопотання, представник позивача зазначає, що індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми та проценти за позикою підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Враховуючи те, що рішення суду про звернення стягнення на предмет застави є невиконаним, банк правомірно нарахував 3% річних, які підлягають сплаті з моменту фактичного повернення боргу. Беручи до уваги, що дане правопорушення є триваючим, тому вважає, що строк позовної давності позивачем не порушено.

Представник відповідача адвокат Гуцалюк А.Р. подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначив, що позивачем самостійно обрано спосіб захисту звернення стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , що підтверджується копією письмового повідомлення вимоги від 11 січня 2010 року №19-03/38. У даній вимозі банк зазначив, що у разі відмови від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором чи договором застави транспортного засобу №1262, банк має намір згідно п.6.4 договору застави звернути стягнення на предмет застави. За результатом звернення до суду, позов банку задоволено та в рахунок погашення заборгованості позичальника звернуто стягнення на предмет застави, тобто, стягнення з позичальника не відбулось, відповідач ОСОБА_1 надалі залишився позичальником по кредиту, а не боржником по зобов`язаннях. Зазначає, що право кредитора на стягнення відсотків за кредитом після того, як ним було заявлено вимогу про повне дострокове повернення суми заборгованості припиняється і трансформується в право 3% річних. При цьому така вимога може бути заявлена разом з вимогою про повернення основної суми в межах строку позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача адвокат Гуцалюк А.В. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Підтримав клопотання про застосування строків позовної давності.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 березня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та відповідач ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №24 від 19 березня 2008 року, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 29 700,00 доларів США зі сплатою 14.0% річних, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути Кредит не пізніше 19 березня 2013 року.

Для забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливають з кредитного договору №24 від 19 березня 2008 року, відповідачем передано в заставу майно, яке належить майновому поручителю ОСОБА_2 , а саме: транспортний засіб, тип: сідловий тягач - Е, марки SCANIA 124.420, 2000 року випуску, колір коричневий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 .

Також, 19 березня 2008 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №1262 Договір застави транспортного засобу, укладений між Банком та ОСОБА_4 .

Згідно п. 3.3.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язується у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому Договору на вимогу Банку достроково повернути Кредит зі сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, комісії, а також сплатити штрафні санкції та відшкодувати в повному обсязі збитки.

Відповідно по п. 3.3.2. Кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 зобов`язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього Договору.

Пунктом 3.2.2. даного Договору визначено, що при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом та/або процентами а також в інших випадках, передбачених цим Договором, банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів і стягнути заборгованість в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставне майно.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №24 від 19 березня 2008 року, Банк у 2011 році звернувся із позовною заявою до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про дострокове стягнення боргу за Кредитним договором №24 в сумі 29 395,14 доларів США, шляхом звернення стягнення на транспортний засіб, належний на праві власності ОСОБА_2 .

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2011 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2008 року № 24 в сумі 29 644.71 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ долара до гривні становить 235 773.27 грн., шляхом звернення стягнення на рухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності та передане ним згідно договору застави транспортного засобу від 19 березня 2008 року №1262, а саме: сідловий тягач - Е, марки SCANIA 124.420, 2000 року випуску, колір коричневий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 .

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2011 року виконане не було.

17.10.2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» знову звернулось до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 24 від 19 березня 2008 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2018 року, у справі №607/21272/18, позов задоволено та стягнуто з відповідача ОСОБА_1 заборгованість в сумі 23 045 доларів США, 1 475, 42 долари США заборгованості за відсотками та 3 599,61 гривень пені.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2018 року скасовано та постановлено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Згідно розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТВБВ №10019/0003 філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк», за кредитним договором №24 від 19 березня 2008 року станом на 18 серпня 2021 року залишок заборгованості становить 26 731,29 доларів США, з яких: борг по кредиту прострочений 23045,00 доларів США, сума прострочених процентів по кредиту - 1475,42 доларів США, розмір 3% річних 2210,87 доларів США.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та рішення про звернення стягнення на предмет застави не виконано, у даному позові представник ВАТ «Державний ощадний банк України» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 3% річних по простроченому боргу, та 3 % річних по прострочених процентах (стаття 625 ЦК України).

Так, згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такі висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 14-446цс18.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Зокрема стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Відповідно до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана стаття цивільного кодексу регламентує порядок стягнення з боржника як основної заборгованості, так і санкцій за порушення грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору а повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставне майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання.

3% річних від простроченої суми та проценти підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу (ст.625 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Відтак, отримання гарантій відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України є беззаперечним правом кредитора.

У звязку з наведеним та враховуючи, що матеріалами справи доводиться той факт, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, а також не заперечується стороною відповідача, тому суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що стягнення з позичальника не відбулось та відповідач ОСОБА_1 надалі залишився позичальником по кредиту, а не боржником по зобов`язаннях.

Щодо доводів представника відповідача про сплив позовної давності до основної, а також і до додаткової вимоги (3 % річних), суд зазначає наступне.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У постанові Верховного суду справа № 310/11534/13-ц суд зазначив, що якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак, за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

У звязку з наведеним, безпідставним є твердження представника відповідача у заяві про застосування строку позовної давності про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати переривання строку позовної давності, у даному випадку - 01 листопада 2013 року.

Крім того, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Великої Палати Верховного суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року (справа № 127/15672/16-ц).

З цих підстав суд вважає помилковими доводи представника відповідача про те, що 3% річних позивач мав право стягувати лише в межах річного терміну строку позовної давності та в межах строку від моменту неповернення всієї суми позики до моменту звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, тобто до 01 листопада 2010 року.

Що стосується доводів представника відповідача про переривання строку позовної давності, суд вважає, що вони не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, статтею 264 ЦК України визначено випадки переривання строку позовної давності. Зокрема, частина перша вказаної статті передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Частиною ж третьої цієї статті передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженої на це особою. Не можуть вважатися такими, що переривають перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Переривання перебігу позовної давності можливе лише добровільними діями позичальника.

Проте стороною відповідача не надано жодного доказу на підтвердження того, що строк позовної давності переривався, посилання представника позивача на позовну заяву від 01 листопада 2010 року, висновків суду не спростовує.

Доводи представника відповідача щодо необхідності врахування при вирішенні даної справи правових висновків Великої Плати Верховного Суду, що міститься в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, не приймаються до уваги, зважаючи на відмінність обставин цієї справи від конкретних обставин у справі за даним позовом, оскільки у даній справі між сторонами існує невиконане зобов`язання на підставі рішення про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили, щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав.

При цьому, факт звернення позивача до суду із позовом 17 жовтня 2018 року, є наслідком невиконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2011 року, яке на даний час є невиконаним.

Таким чином, посилання представника відповідача на наявність рішення Тернопільського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, яким скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 грудня 2018 року, не спростовує фату наявності між сторонами невиконаного грошового зобов`язання за договором кредиту №24 від 19 березня 2008 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2011 року, яке набрало законної сили.

Крім того, за загальним правилом ЦК України, зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 11.09.2019р. у справі №201/13602/16-ц.

Зважаючи на те, що відповідачем ОСОБА_1 рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики не виконане та заборгованість згідно договору кредиту не погашена, на нього покладається відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, що не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

При цьому, звертаючись до суду з даним позовом, позивач надав розрахунок 3% річних за Кредитним договором виходячи із періоду нарахування з 18 серпня 2018 року по 18 серпня 2021 року, що частково перевищує встановлений ст.257 ЦК України строк позовної давності.

Даний позов пред`явлено засобами поштового звязку до Тернопільського міськорайонного суду 30 серпня 2021 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, трирічний строк відносно вимоги про стягнення трьох відсотків річних слід обчислювати з 30 серпня 2018 року.

Крім того, з врахуванням приписів статті 13 ЦПК України, суд не виходить за межі позовних вимог та при розгляді позовної вимоги про стягнення трьох відсотків річних обмежується датою 18 серпня 2021 року.

Таким чином, до задоволення підлягає позовна вимога про стягнення трьох відсотків річних, обрахованих виключно за період з 30 серпня 2018 року по 18 серпня 2021 року.

У звязку з наведеним, розрахунок 3% річних за користування грошовими коштами буде мати наступний вигляд:

- розрахунок 3% річних по простроченому основному боргу: 23045,00*3*1085/365/100 = 2055,10 доларів США (23045,00 сума заборгованості; 1085 кількість днів прострочення);

- розрахунок 3% річних по прострочених процентах: 1475,42*3*1085/365/100=131,57 доларів США (1475,42 сума заборгованості; 1085 кількість днів прострочення).

Таким чином, загальна сума заборгованості по 3 % річних, за період з 30 серпня 2018 року по 18 серпня 2021 року, становитиме 2186,67 доларів США (2055,10 грн.+ 131,57=2186,67).

У зв`язку з наведеним, клопотання представника відповідача щодо застосування строку позовної давності підлягає до часткового задоволення.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи наведене, а також те, що представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Тернопільське обласне управління АТ`Ощадбанк» підлягають до часткового задоволення в межах строку позовної давності, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми по простроченому основному боргу та прострочених відсотках за період прострочення із 30 серпня 2018 року по 18 серпня 2021 року в розмірі 2186,67 доларів США (період в межах заявлених позовних вимог).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 274-279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (м. Тернопіль, Майдан Волі, 2, , МФО 338545, р/р НОМЕР_3 ) 2186,67 доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» 2270 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Копію рішення направити учасника справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (м. Тернопіль, Майдан Волі, 2, , МФО 338545, р/р НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ).

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич