Справа № 550/1319/21
Провадження № 2-о/550/5/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року смт.Чутове

Суддя Чутівського районного суду Полтавської області Оболєнська С.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Чутівського районного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з 1985 року по даний час.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Дослідивши заяву з додатками, суддя вважає що заяву, згідно з ч.1 ст. 185 ЦПК України, належить залишити без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява повинна містити виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

Згідно ч.2 ст. 318 ЦПК України, до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої ст. 3 цього Закону.

Згідно з пп. 1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у п. 1 ч.1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (ч.2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Тобто юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Як вбачається із заяви про встановлення факту, заявник просить суд встановити факт постійного проживання на території України з 1985 року по даний час, а встановлення цього факту йому необхідно для отримання паспорта громадянина України. При цьому заявник зазначає, що він ніколи не отримував паспорта громадянина України або іншої держави.

Таким чином, суддя зазначає, що заявнику ОСОБА_1 необхідно уточнити свої вимоги, зазначені у прохальній частині заяви про встановлення юридичного факту, з урахуванням вищенаведених норм.

Крім того, ОСОБА_1 у своїй заяві вказує заінтересованою особою Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області.

Проте, ОСОБА_1 до заяви не надає доказів звернення до органу Державної міграційної служби України із заявою про встановлення належності до громадянства України, а також докази на підтвердження письмової відповіді про відмову Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області у оформленні належності до громадянства України із зазначенням про причини такої відмови.

Натомість матеріали справи містить лист завідувача Чутівського районного сектору Управління ДМС України в Полтавській області, ОСОБА_2 , датований 09.02.2019, про тимчасову відмову в наданні адміністративної послуги з питання оформлення та видачі паспорта громадянина України.

За таких обставин, суддя вважає що вказана заява не може бути розглянута по суті, у зв`язку з чим заявнику необхідно надати строк для усунення вказаних недоліків.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України підлягає залишенню без руху, а заявник в установлений судом термін повинен усунути зазначені недоліки, шляхом подачі оновленої заяви із долученням відповідних доказів, в іншому випадку заява буде вважатися неподаною і буде повернута заявнику.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.175, 177, 185, 258-261, 318 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про встановлення факту постійного проживання на території України - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом 10-ти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Роз`яснити заявнику, що в разі невиконання вимог ухвали суду у встановлений термін, адміністративний позов буде вважатися неподаним та повернутим позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. А. Оболєнська