Постанова

Іменем України

11 травня 2022 року

м. Київ

справа № 308/10747/20

провадження № 61-16849св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючої - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_2 ,

третя особа - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Фазикош Г. В., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»(далі - АТ «УкрСиббанк»), про визнання договору іпотеки недійсним.

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на нежитлову будівлю - бар, яка складається з 14 приміщень, загальною площею 151,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зупинити реалізацію зазначеного майна, що здійснюється у спосіб проведення електронних торгів на електронному майданчику Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), та заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Лукечі О. В. (далі - приватний виконавець Лукеча О. В.) та ДП «СЕТАМ» здійснювати його продаж на електронних торгах та в інший спосіб.

Заяву мотивував тим, що 01 жовтня 2020 року він отримав повідомлення

ДП «СЕТАМ», зі змісту якого йому стало відомо про наявність договору іпотеки

від 17 листопада 2006 року № 0, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Резвановою І. Д., зареєстрованого у реєстрі за № 3955 (далі - договір іпотеки), укладеного між його дружиною ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та про реалізацію шляхом проведення електронних торгів предмета іпотеки - нежитлової будівлі (бар), яка складається з 14 приміщень, загальною площею 151,6 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить йому і ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Він не надавав згоду дружині на укладення договору іпотеки, що свідчить про його невідповідність актам цивільного законодавства, та дає підстави вимагати визнання цього правочину недійсним на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 205 ЦК України.

Посилаючись на те, що приватним виконавцем Лукечею О. В. та ДП «Сетам» вчиняються активні дії щодо оцінки та реалізації на прилюдних торгах майна, співвласником якого він є, що у свою чергу, у випадку невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду, а також протиправного позбавлення його права власності до вирішення заявленого ним позову, позивач просив забезпечити позов у визначений ним спосіб.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанцій

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нежитлову будівлю - бар, яка складається з 14 приміщень, загальною площею 151,6 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зупинено реалізацію майна шляхом проведення електронних торгів на електронному майданчику ДП «СЕТАМ» приватним виконавцем Лукечею О. В. нежитлової будівлі - бару, загальною площею 151,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 444136). Заборонено приватному виконавцю Лукечі О. В. та ДП «СЕТАМ» продаж вказаного майна на електронних торгах та в інший спосіб.

Ухвала суду першої інстанції мотивована доведеністю фактичних обставин, на які посилається позивач як на підставу необхідності вжиття заходів забезпечення позову. З позовної заяви та доданих до неї додатків убачається, що між сторонам виник спір щодо визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2 . Предметом цього договору є нерухоме майно - нежитлова будівля (бар), яка складається з 14 приміщень, загальною площею 151,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначене майно набуте відповідачем ОСОБА_2 під час її перебування у шлюбі з позивачем/, на 21 жовтня 2020 року ДП «СЕТАМ» призначило електронні торги щодо реалізації предмета іпотеки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задоволено, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 , та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні такої, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував чи дійсно між сторонами виник спір та чи не спрямована позовна заява ОСОБА_1 на зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, на виконання якого приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукечею О. В. проводиться реалізація майна, шляхом його продажу на прилюдних торгах.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт нежитлової будівлі (бару), загальною площею 151,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та про зняття з нього арешту, і не оскаржував у судовому порядку виконавчий лист, виданий на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2015 року у справі № 308/14059/14-ц. Зазначене, на думку суду, свідчить про те, що задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції, фактично зупинив виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2015 року у справі № 308/14059/14-ц яке набрало законної сили, що є недопустимим в силу імперативних приписів частини одинадцятої статті 150 ЦПК України.

Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи

У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року, у якій заявник просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що станом на дату розгляду заяви про забезпечення позову, приватний виконавець Лукеча О. В. та ДП «СЕТАМ» вчиняють активні дії щодо оцінки та реалізації майна позивача на прилюдних торгах, зокрема призначені електронні торги на 21 жовтня 2020 року, що могло призвести до протиправного позбавлення його права власності, зважаючи на перебування у провадженні суду його позову до ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - АТ «УкрСиббанк», про визнання недійсним договору іпотеки.

Натомість, суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин приписи частини одинадцятої статті 150 ЦПК України, оскільки помилково вважав, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, мають наслідком відкладення проведення прилюдних торгів, які проводяться від імені держави, тоді як прилюдні торги проводяться в інтересах факторингової компанії ТОВ «Кей-Колект».

Крім того, позивач був позбавлений права бути заслуханим у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, призначеному на 27 вересня 2021 року, оскільки 27 вересня 2021 року на офіційній сторінці Закарпатського апеляційного суду на сайті «Судова влада України» розміщено оголошення про те, що: « …у працівника Закарпатського апеляційного суду підтвердженого діагноз COVID-19. Наразі у приміщенні суду здійснюються всі необхідні заходи щодо запобігання поширенню захворювання серед працівників суду. Задля безпечної роботи суду у другій половині дня буде проведено дезінфекцію приміщення.

У зв'язку з цим відповідно до розпорядження керівництва суду в установі тимчасово встановлено наступні - карантинні обмеження:

- тимчасово з 27 вересня по 01 жовтня 2021 року розгляд справ у відкритих судових засіданнях не відбуватиметься;

- за умови належного повідомлення учасників судового процесу та відсутності заяв про відкладення розгляду справ, розгляд справ може бути проведений за відсутності учасників судового процесу з дотримання вимог процесуального законодавтсва».

Таким чином, апеляційний суд в порушення вимог процесуального закону розглянув справу за наявної заяви ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи на іншу дату, у період часу, коли в приміщення суду не було вільного доступу у зв`язку з введеними карантинними обмеженнями.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

17 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», укладений кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 60 000,00 дол. США зі сплатою 12,3 процентів річних, з кінцевим строком повернення до 17 листопада 2017 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», укладений договір іпотеки № 0, предметом якого є нерухоме майно - нежитлова будівля (бар), яка складається з 14 приміщень, загальною площею 151,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Оноківською сільською радою від 12 липня 2005 року та договору купівлі-продажу від 04 червня 1998 року, посвідченого Ужгородською районною державною нотаріальною конторою 04 серпня 1998 року за № 1-1681.

На підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 11 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, ТОВ «Кей-Колект» набуло прав іпотекодержателя нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке є предметом договору іпотеки від 17 листопада 2006 року № 0.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2015 року у справі № 308/14059/14-ц за позовом ТОВ«Кей-Колект» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 17 листопада 2006 року № 0 у розмірі 53 768,46 дол. США, що еквівалентно 1 179 680,01 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На примусове виконання зазначеного судового рішення виданий виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Лучекі О. В. (ВП № 59803553).

У вересні 2020 року приватний виконавець Лучека О. В. направив на адресу стягувача ТОВ «Кей-Колект» та боржника ОСОБА_2 повідомлення про реалізацію предмета іпотеки шляхом - проведення електронних торгів:

- реєстраційний номер лота - 444136;

- відомості про предмет іпотеки - нежитлова будівля (бар), загальною площею 151,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- день та час проведення електронних торгів - 21 жовтня 2020 року 09:00 год;

- початкова ціна продажу майна - 741 992,00 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Щодо доводів касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права, що мають наслідком обов'язкове скасування судового рішення з направлення справи на новий розгляд

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Цивільним процесуальним законодавством передбачено право учасників справи, зокрема, на участь у судових засіданнях, що, в свою чергу, відповідає основним засадам цивільного судочинства, таким як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та диспозитивність.

Відповідно до положень статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року справу призначено до розгляду на 13 січня 2021 року о 15 год. 15 хв. у відкритому засіданні у приміщенні Закарпатського апеляційного суду за адресою: вул. О. Довженка, 7, м. Ужгород.

Надалі судові засідання у справі неодноразово відкладалися за клопотанням ОСОБА_1 , зокрема на 22 березня 2021 року, 02 червня 2021 року, 12 липня 2021 року. 21 липня 2021 року судове засідання у справі не відбулося у зв'язку з відсутністю повноважного складу суду, а саме перебування судді Фазикош Г. В. у відпустці; розгляд справи відкладено на 27 вересня 2021 року на 15 год. 15 хв.

З матеріалів справи убачається, що про судове засідання, призначене на 27 вересня 2021 року на 15 год. 15 хв., учасники справи, у тому числі позивач ОСОБА_1 , були повідомлені належним чином; представник АТ «УкрСиббанк» завчасно надав клопотання про проведення судового засідання без його участі; відповідач ОСОБА_2 у день проведення судового засідання, що вбачається зі штампу Закарпатського апеляційного суду, за допомогою поштової скриньки суду звернулася із заявою про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, доказів на підтвердження якої суду не надала; позивач ОСОБА_1 з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався.

27 вересня 2021 року на офіційній сторінці Закарпатського апеляційного суду на сайті «Судова влада України» розміщено оголошення такого змісту: «Звертаємо увагу учасників судових засідань та відвідувачів суду, що у працівника Закарпатського апеляційного суду підтвердженого діагноз COVID-19. Наразі у приміщенні суду здійснюються всі необхідні заходи щодо запобігання поширенню захворювання серед працівників суду. Задля безпечної роботи суду у другій половині дня буде проведено дезінфекцію приміщення.

У зв'язку з цим відповідно до розпорядження керівництва суду в установі тимчасово встановлено наступні - карантинні обмеження:

- тимчасово з 27 вересня по 01 жовтня 2021 року розгляд справ у відкритих судових засіданнях не відбуватиметься;

- за умови належного повідомлення учасників судового процесу та відсутності заяв про відкладення розгляду справ, розгляд справ може бути проведений за відсутності учасників судового процесу з дотримання вимог процесуального законодавства;

- забезпечити можливість здійснення судочинства за процедурою письмового провадження у передбачених законом випадках;

- припинено проведення особистого прийому громадян керівництвом суду».

Зі змісту оскаржуваної постанови Закарпатського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року вбачається, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні належним чином мотивував підстави розгляду справи за відсутності учасників процесу, урахувавши як той факт, що справа перебуває у провадженні суду значний проміжок часу, призначалася судом неодноразово, так і процесуальну поведінку позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , які недобросовісно користувалися своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.

ОСОБА_1 не звертався до апеляційного суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, призначеного на 27 вересня 2021 року, а тому безпідставними є посилання заявника на наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з посиланням на неналежний розгляд клопотання про відкладення розгляду справи, поданого іншим учасником справи - відповідачем ОСОБА_2 , яка зазначене судове рішення не оскаржує.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд не вбачає підстав для висновку про недотримання апеляційним судом права позивача на участь у судовому засіданні, а тому доводи касаційної скарги заявника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення, не знайшли свого підтвердження.

Щодо оцінки аргументів заявника та висновків суду апеляційної інстанції щодо вирішення заяви про забезпечення позову

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з пунктом 1 частини першої та частиною третьою статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволення такої заяви, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що суд першої інстанції не перевірив чи дійсно між сторонами виник спір та чи не спрямована позовна заява на зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, на виконання якого приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукечею О. В. проводиться реалізація майна, шляхом його продажу на електронних торгах. Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано зауважив, що задовольнивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції фактично зупинив виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2015 року у справі № 308/14059/14-ц, яке набрало законної сили, тоді як матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач у встановленому законом порядку оскаржив зазначене судове рішення чи звертався з вимогами про визнання права власності на об'єкт нежитлової будівлі (бару), загальною площею 151,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і про зняття з нього арешту.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зважаючи на наведене, Верховний Суд в цілому погоджується з висновками апеляційного суду щодо недопустимості забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 524/7234/18 (провадження

№ 61-12652св20).

Відповідно до частини одинадцятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Апеляційний суд не взяв до уваги, що у зазначеній справі прилюдні торги проводяться в інтересах факторингової компанії ТОВ «Кей-Колект», а не від імені держави (державного органу) чи територіальної громади (органу місцевого самоврядування), а тому помилково застосував частину одинадцяту статті 150 ЦПК України як підставу відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ураховуючи наведене, постанова суду апеляційної інстанції підлягає зміні шляхом виключення з її мотивувальної частини посилання як на підставу відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову на частину одинадцяту статті 150 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України, суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки апеляційний суд ухвалив правильне судове рішення по суті вирішення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, однак порушив норми процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції необхідно змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на частину одинадцяту статті 150 ЦПК України як підставу відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Оскільки за наслідками касаційного перегляду, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без змін оскаржуваного судового рішення в частині вирішення по суті заяви ОСОБА_1 , понесені заявником судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання суду на застосування до спірних правовідносин частини одинадцятої статті 150 ЦПК України.

В іншій частині постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 вересня

2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко