Справа 468/5/20-ц
Провадження № 22ц/812/100/22
У Х В А Л А

11 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Ямкової О.О.,

суддів Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 7 вересня 2020 року по справі за його позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 7 вересня 2020 року в задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено, зустрічний позов відповідачки ОСОБА_2 задоволено, визнано договір поруки №202838 від 8 травня 2008 року припиненим з 8 листопада 2015 року.

Не погодившись з таким рішенням позивач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши 2 липня 2021 року апеляційну скаргу через суд першої інстанції, клопотав про поновлення пропущеного процесуального строку.

10 грудня 2021 року сплата надійшла до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху, запропоновано особі, яка звертається з апеляційною скаргою надати докази на підтвердження доводів щодо поважності причин пропуску процесуального строку на оскарження судового рішення та сплатити судовий збір.

30 грудня 2021 року позивачем на виконання вимог вищевказаної ухвали направлено заяву про усунення недоліків апеляційної скарги з доданим платіжним дорученням про сплату судового збору, без наведення поважних причин пропуску процесуального строку, окрім зазначених раніше в змісті апеляційної скарги.

Дослідивши текст апеляційної скарги та додані документи, заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, а також матеріали цивільної справи суд доходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження виходячи з наступних підстав.

Відповідно частини 1 статті 354 ЦПК апеляційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання повного судового рішення).

Правилами частин 2, 3 статті 354 ЦПК передбачені умови, за яких пропущений строк на апеляційне оскарження може бути поновлено.

Відповідно до норми п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване судове рішення було ухвалено 7 вересня 2020 року. В судовому засіданні під час якого було постановлене оскаржуване судове рішення представник апелянта був відсутній, а копію його повного тексту отримав 24 вересня 2020 року, на що сам посилається в тексті апеляційної скарги (а.с. 224).

За такого останнім днем для подачи апеляційної скарги в межах строку, під час якого учасник справи має право на поновлення пропущеного процесуального строку є 26 жовтня 2020 року.

Апеляційну скаргу подано до суду 2 липня 2021 року, тобто з пропуском встановленого процесуального строку на його оскарження, без наведення при цьому жодних поважних причин пропуску процесуального строку із підтвердженням їх доказами.

Так, матеріали справи не містять доказів направлення апеляційної скарги у встановлений законом строк до місцевого суду чи суду апеляційної інстанції.

Доводи позивача щодо направлення апеляційної скарги через Баштанський районний суд Миколаївської області 13 жовтня 2020 року не можуть вважатися поважними причинами пропуску процесуального строку, оскільки, як вбачається з наданої копії реєстру поштових відправлень, він містить відомості про направлення кореспонденції до Баштанського районного суду Миколаївської області, однак не має опису вкладення, в якому було б зазначено, який саме процесуальний документ направлено 13 жовтня 2020 року.

Звернення з заявою про надання інформації про рух справи до Баштанського районного суду Миколаївської області 6 квітня 2020 року свідчить про те, що апеляційна скарга позивачем не подавалась ( а.с. 226-227).

Не надано і доказів поважності повторного пропуску процесуального строку починаючи з дати отримання відповідей 22 та 26 квітня 2021 року від місцевого та апеляційного судів, та безпосередньо до дати подачи скарги 2 липня 2021 року.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі (Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява №32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності , яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього права можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99 п. 46 рішення).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, п. 42 рішення).

Строк, що передбачений законом для подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, - принципу остаточності судового рішення. Такий висновок викладено у постанові Верховного суду від 28 листопада 2018 року у справі 757/9844/16-ц (касаційне провадження №61-16497св18) та постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного судуВерховного суду від 13 грудня 2020 року під час розгляду справи № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18).

Право на поновлення строку, в тому числі й на апеляційне оскарження, спрямоване на забезпечення реалізації права на «доступ до суду», запроваджене статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Проте це право не може бути необмеженим, оскільки в іншому випадку порушується принцип юридичної визначеності та сталості судових рішень.

Європейський Суд неодноразово підкреслював, що в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення по справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року). Навіть у разі неповідомлення сторін про прийняті рішення у їхній справі, можливість поновлення строку на оскарження не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Отже, при вирішенні питання про поважність причин, які зумовили порушення строку, необхідно виходити з того, наскільки зазначені заявником причини є об`єктивними та дійсно перешкоджали або значно ускладнювали дотримання передбаченого законом строку, адже поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії.

Так, звертаючись до суду з клопотанням про поновлення строку на оскарження рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 7 вересня 2020 року скаржник посилався лише на повторну подачу апеляційної скарги у липні місяці не зазначивши належних та допустимих доказів пропуску строку для подачи апеляційної скарги за обставин, які дають право на поновлення пропущеного процесуального строку у відповідності до положень частини 2 статті 354 ЦПК України.

З урахуванням того, що в першій та апеляційній судових інстанціях інтереси позивача представляють юрисконсульти, які є фахівцями у галузі права та мають бути обізнаними щодо правових норм, які регулюють строки вчинення процесуальних дій та підстави їх поновлення, сам факт поновлення процесуального строку без доведених підстав порушує принцип рівності та змагальності сторін у цивільному процесі та безсторонності суду.

За такого підстави для поновлення пропущеного процесуального строку наведені скаржником не можуть бути визнані поважними. Тому у поновленні пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Баштанського районного суду Миколаївської області та у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити.

Керуючись ч.1 ст. 358 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 7 вересня 2020 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердит Капітал» на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 7 вересня 2020 року по справі за його позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, у передбачених ст. 389 ЦПК України випадках до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова