Справа № 569/5662/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

заінтересованої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , старший інспектор сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітан поліції Воробей Мирослава Олександрівна, про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересована особа ОСОБА_3 , в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до трьох місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань менше 100 метрів до місця спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 21 жовтня 1983 року. Вказує, що з чоловіком, проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їм та їхнім дітям на праві спільної сумісної власності. Під час всього подружнього життя ОСОБА_3 влаштовує конфлікти, застосовує щодо неї фізичне та психологічне насильство. У зв`язку з вчиненням домашнього насильства вона змушена була звертатися до відділу поліції про вчинення домашнього насильства, за наслідками чого було винесено 06 травня 2022 року терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_3 , а саме заборона в будь-який спосіб контактувати з нею протягом 10 днів. Однак чоловік порушив умови припису, повернувся 10 травня 2022 року додому в нетверезому стані, почав ображати її, гримати дверима. Вона вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства, тому змушена просити видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 .

В судовому засіданні заявник та представник ОСОБА_2 підтримали заяву у повному обсязі, просили суд її задовольнити. Представник ОСОБА_2 додатково суду пояснила, що ОСОБА_3 кидався з ножем на заявницю, намагався її душити. Відносно нього складено протоколи про адміністративне правопорушення, винесено терміновий припис, який він порушив. Окрім того, вказала, що в ОСОБА_3 є інша жінка, в якої він проводить багато часу, відповідно є інше місце проживання. Вважає, що існують реальні ризики завдання шкоди здоров`ю заявниці від насильства у сім`ї.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви. Зазначив, що ОСОБА_1 провокує його словесно, створює конфлікти, а він обороняється. Просив відмовити в задоволенні заяви.

Старший інспектор сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітан поліції Воробей М.О. в судовому засіданні суду просила заяву слід задовольнити та видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 .

Ухвалами Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2022 року, які постановлені в порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати, залучено в якості заінтересованої особи старшого інспектора сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 та витребувано докази.

13 травня 2022 року представник заявника подала клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2022 року постановленою в порядку ч.4 ст. 259 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати, задоволено.

Заслухавши заявника, представника заявника, заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 1983 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 червня 1999 року ДП «Житлово-експлуатаційним управлінням ТОВ «Рівненський МЖК», квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

12 травня 2022 року з Рівненського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області за № 6963/200/05-2022 надійшли матеріали щодо звернень ОСОБА_1 за фактом вчинення відносно неї домашнього насильства її чоловіком ОСОБА_3 .

Так, 06 травня 2022 року від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про те, що її чоловік вчиняє домашнє насильство. За вказаним фактом працівниками сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП серії ВАВ № 098502 та направлено для розгляду до Рівненського міського суду Рівненської області.

06 травня 2022 року від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про те, що її чоловік знову поводиться агресивно. За вказаним фактом, на підставі проведення оцінки ризиків, працівниками сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника, яким ОСОБА_3 строком на десять діб з 21 год. 00 хв. 06 травня 2022 року до 21 год. 00 хв. 16 травня 2022 року заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1

10 травня 2022 року о 21 год. 52 хв. від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про те, що чоловік вчиняє домашнє насильство, порушив вимоги ТЗПСК. За даним фактом працівниками сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області було відібрано заяву і пояснення. Так як до прибуття працівників поліції ОСОБА_3 залишив місце проживання, матеріали перебувають на розгляді у секторі протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області.

Крім того, відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 06 червня 2019 року в справі № 569/10928/19, яка набрала законної сили 18 червня 2019 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави. У вказаній справі встановлено, що близько 20 год. 00 хв. 28 квітня 2019 року ОСОБА_3 в м. Рівне за спільним місцем проживання вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_1 .

Як слідує з постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2021 року в справі № 569/1638/21, яка набрала законної сили 09 лютого 2021 року, ОСОБА_3 звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за малозначністю адміністративного правопорушення та оголошено йому усне зауваження. Провадження у справі закрито. У вказаній справі встановлено, що 28 грудня 2020 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_3 за місцем проживання вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме ображав її нецензурними словами.

Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2021 року в справі № 569/987/21, яка набрала законної сили 15 лютого 2021 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави. У вказаній справі встановлено, що близько 18 год. 30 хв. 04 січня 2021 року ОСОБА_3 в м. Рівне за спільним місцем проживання вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_1 , під час якого кричав та погрожував фізичною розправою.

Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2021 року в справі № 569/3697/21, яка набрала законної сили 19 квітня 2021 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави. У вказаній справі встановлено, що близько 18 год. 12 січня 2021 року ОСОБА_3 в м. Рівне за спільним місцем проживання вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме погрожував фізичною розправою, ображав нецензурною лайкою.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України).

Згідно з п.п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню.

Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідженими судом доказами, зокрема терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 06 травня 2022 року та постановами Рівненського міського суду Рівненської області від 06 червня 2019 року, 29 січня 2021 року, 03 лютого 2021 року, 06 квітня 2021 року, підтверджено вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 .

Приймаючи до уваги пояснення учасників справи, письмові докази, суд дійшов висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування у даній справі та доведеності факту вчинення ОСОБА_3 фізичного насильства щодо ОСОБА_1 .

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства в сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Крім того, сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до відділу поліції, з підстав вчинення відносно неї ОСОБА_3 домашнього насильства, складення численних протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_3 , які перебували та перебувають на розгляді у суді, винесення термінового заборонного припису стовно нього, свідчать про наявність тривалого конфлікту між заявником та ОСОБА_3 , та підтверджує факт того, що останній вчиняв по відношенню до заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому суд доходить висновку про обґрунтованість заяви.

Суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього психологічного та фізичного насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту ОСОБА_1 необхідно застосувати обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 строком на 2 місяці, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також суд зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження кривдника у праві користування належним йому на праві власності майном з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи.

При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Встановлення заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування), яким є квартира, що належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, є тимчасовим заходом, передбаченим ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому фактичне тимчасове обмеження кривдника у праві користування квартирою, суд вважає пропорційним заходом втручання, який не позбавляє права власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а здійснюється з метою захисту та забезпечення безпеки постраждалої особи, що передбачено ч. 2 ст. 321 ЦК України, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При цьому, для цілей, зазначених у вказаному вище Законі, з урахуванням обставин даної справи, достатнім є встановлення обмежень та заборон для ОСОБА_3 строком на два місяці. Відтак, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд вважає, що вимоги заяви про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

За правилами ч. 3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 89, 263, 265, 273, 350-6, 353, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , старший інспектор сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітан поліції Воробей Мирослава Олександрівна, про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) місяці, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 повідомити Рівненське РУП ГУНП в Рівненській області та виконавчий комітет Рівненської міської ради шляхом направлення копії рішень суду для взяття на профілактичний облік.

Заявник ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа старший інспектор сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітан поліції Воробей Мирослава Олександрівна, місцезнаходження: вул. Пушкіна, буд. 4, м. Рівне.

Повне судове рішення складено 16 травня 2022 року.

Суддя О.О. Першко