Постанова

Іменем України

10 травня 2022 року

м. Київ

справа № 274/8616/20

провадження № 61-899св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - керівник Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, товариство з обмеженою відповідальністю «Житомир-Агро-Інвест», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 серпня 2021 року у складі судді Хуторної І. Ю. та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року керівник Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир-Агро-Інвест» (далі - ТОВ «Житомир-Агро-Інвест»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 10 грудня 2018 року про затвердження проекту землеустрою та надання у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,5485 га, кадастровий номер :05:000:0245 на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області за межами населених пунктів; витребувати на користь держави у ОСОБА_1 та ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» вказану земельну ділянку.

Позовну заяву мотивовано тим, що Бердичівською місцевою прокуратурою у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» було вивчено інформацію щодо повноти та своєчасності застосування органами державної влади повноважень у сфері земельних правовідносин на території Любарського та Бердичівського районів Житомирської області при передачі громадянам у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. В ході перевірки встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області

від 04 жовтня 2018 року затверджено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки ОСОБА_2 та надано у власність земельну ділянку загальною площею 2,000 га, кадастровий номер :06:001:0009, для ведення особистого селянського господарства та за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна.

Також встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 10 грудня 2018 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та надано у власність земельну ділянку загальною площею 1,5485 га, кадастровий номер :05:000:0245, для ведення особистого селянського господарства на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Право власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 грудня 2018 року.

18 грудня 2018 року ОСОБА_2 за договором оренди передав спірну земельну ділянку у користування ТОВ «Житомир-Агро-Інвест», а 22 березня 2019 року за договором купівлі-продажу відчужив її на користь ОСОБА_1 .

Вважає, що наказ Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 10 грудня 2018 року слід визнати недійсним, а земельну ділянку, передану ОСОБА_2 , слід витребувати у ОСОБА_1 та ТОВ «Житомир-Агро-Інвест», оскільки ОСОБА_2 неправомірно використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,5485 га, кадастровий номер :05:000:0245, оскільки приховав той факт, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області

від 04 жовтня 2018 року він уже отримував у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:001:0009.

Таким чином, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,5485 га, кадастровий номер :05:000:0245, розташована на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області вибула із державної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_2 права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року, у задоволенні позову керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_2 отримав безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 1,5485 га, (кадастровий номер :05:000:0245) для ведення особистого селянського господарства на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області раніше, ніж земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, (кадастровий номер :06:001:0009) для ведення особистого селянського господарства на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області. Отже суди вважали, що прокурором не доведено тієї обставини, що на час подання заяви про розроблення проекту землеустрою чи на час набуття права власності на земельну ділянку 1,5485 га, (кадастровий номер :05:000:0245) відповідач ОСОБА_2 вже скористався таким правом та набув право власності на іншу земельну ділянку за даним видом використання. Вказані обставини встановлені також вироком Любарського районного суду Житомирської області від 29 липня 2021 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі заступник керівника Житомирської обласної прокуратури просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач отримав у власність спірну земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0245 пізніше (10 грудня 2018 року), аніж земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0009 (04 жовтня 2018 року), про що свідчать відповідні накази ГУ Держгеокадастру, а тому на час набуття у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_2 вже скористався правом та набув право власності на іншу земельну ділянку за даним видом використанняСуди помилково пов`язували державну реєстрацію із моментом виникнення права власності на земельні ділянки.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 03 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з письмовим клопотанням, яке не містить дати, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з правом передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області (вх. №8586/0/21-18

від 21 серпня 2018 року.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

від 23 серпня 2018 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області, за межами населених пунктів.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

від 04 жовтня 2018 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Любарського району Житомирської області за межами населених пунктів Вигнанської сільської ради та надано у власність останньому земельну ділянку, загальною площею 2,0000 га, (кадастровий номер :06:001:0009) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності. Право власності на цю земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано 04 січня 2019 року.

Крім того, ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з письмовим клопотанням, яке не містить дати, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з правом передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

від 13 серпня 2018 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, на території Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, за межами населених пунктів Старосолотвинської сільської ради.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

від 10 грудня 2018 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Бердичівського району Житомирської області за межами населених пунктів Старосолотвинської сільської ради та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 1,5485 га, (кадастровий номер :05:000:0245) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Бердичівського району Житомирської області за межами населених пунктів Старосолотвинської сільської ради. Право власності на спірну земельну ділянку за

ОСОБА_2 зареєстровано 13 грудня 2018 року.

22 березня 2019 року ОСОБА_2 відчужив спірну земельну ділянку, площею 1,5485 га, кадастровий номер :05:000:0245, на користь ОСОБА_1 .

Вироком Любарського районного суду Житомирської області від 29 липня 2021 року (справа № 282/641/21) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 190 КК України та засуджено за те, що він шляхом обману, а саме повідомленням неправдивих відомостей посадовим особам Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про те, що своїм правом отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених ст.116 Земельного Кодексу України не скористався, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, незаконно, всупереч принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в статті 14 Конституції України та статях 5, 116, 121 ЗК України, будучи особою, яка використала своє право та отримала безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0245, площею 1,5485 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, умисно приховав даний факт, внаслідок чого незаконно повторно отримав у власність земельну ділянку, площею 2 га, з кадастровим номером :06:001:0009, що розташована за межами населених пунктів Вигнанської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 14 Конституції України, частини першої статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Положенням частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.

Частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно із частинами першою-четвертою статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав звільнення від доказування передбачено статтею 82 ЦПК України.

Так, відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Любарського районного суду Житомирської області від 29 липня 2021 року (справа № 282/641/21), яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, встановлено, що останній шляхом обману, будучи особою, яка використала своє право та отримала безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0245, площею 1,5485 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, умисно приховав даний факт, внаслідок чого незаконно повторно отримав у власність земельну ділянку, площею 2 га, з кадастровим номером :06:001:0009, що розташована за межами населених пунктів Вигнанської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Отже, вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 повторно безоплатно отримав земельну ділянку одного виду використання площею 2 га, з кадастровим номером :06:001:0009, а не земельну ділянку площею 1, 5485 з кадастровим номером :05:000:0245.

Саме за такі дії ОСОБА_2 було притягнуто до кримінальної відповідальності.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог керівника Бердичівської окружної прокуратури про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 10 грудня 2018 року про затвердження проекту землеустрою та надання у власність

ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1, 5485, кадастровий номер :05:000:0245, для ведення особистого селянського господарства, оскільки за змістом вироку суду повторність отримання безоплатно земельної ділянки відбулася за наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 04 жовтня 2018 року (надання у власність земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0009).

Вказані обставини звільняють відповідача від доказування правомірності набуття у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0245.

Прокурор просить ухвалити рішення щодо незаконності набуття ОСОБА_2 у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0245, чим фактично ставить під сумнів встановлені судом у вироку фактичні обставини про незаконність набуття ОСОБА_2 у власність земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0009 після використання права на отримання земельної ділянки одного виду використання з кадастровим номером :05:000:0245, що є неприйнятним та суперечить положенням чинного цивільно-процесуального законодавства.

Посилання прокурора у касаційній скарзі на неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 381/375/19, є помилковими, оскільки у цій справі та у справі, яка переглядається, судами встановлені різні фактичні обставини, зокрема у справі № 381/375/19 відсутній вирок щодо особи, яка повторно отримала земельну ділянку одного виду використання, тоді як у справі, яка переглядається, наявний вирок суду щодо притягнення такої особи до кримінальної відповідальності.

При цьому колегія суддів погоджується із доводами касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій помилково вважали, що саме з державною реєстрацією пов`язується набуття особою права власності на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17.

Хоча висновок судів щодо моменту набуття у власність особою нерухомого майна є помилковим, однак в цілому суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 10 грудня 2018 року, з огляду на положення частини шостої статті 82 ЦПК України.

Щодо витребування майна

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі

№ 6-54цс17).

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року у справі № 1522/25684/12).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду

від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження

№ 12-104гс19) власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Оскільки матеріалами справи не доведено незаконне набуття

ОСОБА_2 у власність земельної ділянки розміром 1,5485 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :05:000:0245), отже не доведено відсутність волі власника на відчуження спірної земельної ділянки, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про неможливість її витребування від ОСОБА_1 на користь держави.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу керівника Житомирської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 серпня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович