УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 199/6379/20

провадження № 61-2917ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Окорським Віталієм Васильовичем, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до громадської організації «Люстраційна антикорупційна рада Придніпров`я», редакція всеукраїнської газети «Лица», головного редактора ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом та просив:

- визнати недостовірною та такою, що порушує права на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_2 на сайті всеукраїнської газети «Лица», а саме: «Непокаране зло повернулося. На меліоративненській насосній знову задихнулася жінка Отруївшись фекальними газами, загинула жінка на насосній станції очисних споруд селища Меліоративного Піщанської ОТГ (Новомосковський район Дніпропетровської області). «На підприємстві ОСОБА_3 знову стався трагічний випадок! Як нам повідомили з Меліоративного, фекальними газами на очисних спорудах в Меліоративному, на тому самому місці, знову задихнулась 41-річна жінка. В неї залишився чоловік-учасник АТО та двоє дітей: 13-річна донька і 19-річний син, який наразі служить в армії», - пише Pishanka.dp.ua. «Такий самий випадок трапився майже 2 роки тому, коли через відсутність персональних засобів захисту та вентиляції загинула ОСОБА_4 - машиністка насосної станції очисних споруд Меліоративного. Тоді ОСОБА_3 заявив, що вона «отримала на роботі інфаркт», - нагадують журналісти. Як раніше повідомляли « Лица », 20 червня 2018 року на каналізаційній насосній станції № 2 в селищі Меліоративне, приблизно о 16:00 машиністку насосних установок без свідомості виявили на робочому місці. Жінку госпіталізували у відділення анестезіології та інтенсивної терапії з попереднім діагнозом «отруєння клоачними газами». На четвертий день госпіталізації потерпіла ОСОБА_4 померла. «За два роки поліція не просунулась ані на крок - фальсифікуються судово-медицинські висновки, змінюються слідчі, постійно порушуються права потерпілих - близьких родичів загиблої», - повідомив ОСОБА_6 , правозахисник Орлівщини, який весь цей час займається цією справою. Кримінальне провадження за № 0001977 триває з 29 вересня 2018 року. Місцеві винять у тому, що відбувається, фактичного власника підприємства «Комсіті», якому передані водопроводи Піщанської, Орлівщинської та Знаменівської сільських рад, а також мережа водовідведення селища Меліоративного, депутата Новомосковської районної ради, обраного від партії «Опозиційний блок», - ОСОБА_7 (на колажу анонсу). За інформацією правозахисника ОСОБА_8 , підприємець ОСОБА_1 неодноразово ставав співучасником злочинних схем колишнього голови Орлівщинської сільської ради ОСОБА_9 . Підприємство «Комсіті» фактично володіє монополією на водопостачання та водовідведення в Піщанській громаді. «Мешканці по захмарним тарифам платять за воду непитної якості, яка для зменшення собівартості розбавляється з нелегальних технічних свердловин»;

- зобов`язати ГО «Люстраційна антикорупційна рада Придніпров`я» як видавника газети «Лица», спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом публікації на сайті всеукраїнської газети «Лица» відповідної статті під заголовком «Спростування» із зазначенням, що така інформація є недостовірною та не відповідає дійсності;

- зобов`язати відповідача ГО «Люстраційна антикорупційна рада Придніпров`я», як видавника газети «Лица», головного редактора ОСОБА_2 спростувати відеорепортаж, який підкріплений до основної статті на сайті всеукраїнської газети «Лица»;

- стягнути з відповідача ГО «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров`я», як видавника газети «Лица», головного редактора ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої розповсюдженням недостовірної інформації.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 йому стало відомо про статтю, яка поширює неправдиву та недостовірну інформацію, розміщену на сайті всеукраїнської газети «Лица», та до якої прикріплений відеорепортаж під назвою «ДРУГА СМЕРТЬ НА СОВІСТІ ОСОБА_10 » про звинувачення позивача у прямому відношенні до смерті жінки, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 і названо «злозвістним рішалою».

Зазначає, що стаття і відео репортаж за змістом не відповідають вимогам Закону України «Про інформацію», вищевказані факти, твердження та висловлювання відповідача у всесвітній мережі інтернет, на публічному сайті всеукраїнської газети «Лица» є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, не підтверджені жодними доказами.

У статті йдеться про те, що позивач є винуватцем двох смертей, які сталися на підприємстві «Комсіті», однак він взагалі не має ніякого відношення до нього, тим паче до трагедій, які на ньому сталися, оскільки він не є засновником чи керівником товариства, позивач взагалі не працює на ньому. Також зазначено, що позивач незаконно, нібито, привласнив собі велику кількість комунальних об`єктів громади, однак, і ця інформація є неправдивою та розповсюджена з метою завдати шкоду діловій репутації позивача.

Відповідач є автором відповідного інформаційного матеріалу, який розміщений на публічному сайті, де користувачі даних сервісів у вільному доступі переглядали цей матеріал та робили перепости (дублікати), розповсюджуючи неправдиву інформацію між багатьма користувачами, на підтвердження цього позивачем надано роздруковані докази з публічного сайту всеукраїнської газети «Лица» та закріплений до статті відеозапис репортажу на електронному носії.

Відповідач поширив інформацію, що позивач неодноразово ставав співучасником злочинних схем. На переконання позивача, відповідач не мав жодного права висловлюватися так на адресу позивача, пригнічуючи його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки частиною 2 статті 302 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Позивач вказує, що інформація, поширювана щодо нього, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, нібито причетності до злочинних махінацій та такою, що, порушує немайнові права позивача, по-друге не є оціночним судженням, фактичним ствердженням наявних фактів та обвинуваченням, а отже обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача.

Зазначає, що він є депутатом Новомосковської районної ради Дніпропетровської області та обраний ще в 2015 році. За весь цей час він сумлінно виконував свої обов`язки, вивчав громадську думку та потреби територіальної громади, брав пряму участь у їх вирішенні і приймав активну участь у діяльності та житті громади.

Також ОСОБА_1 є відомим меценатом та благодійником, діяльність його має декілька напрямків, основний з яких є допомога та соціальна реабілітація малозабезпечених, безробітних, дітей, людей із особливими потребами, учасників бойових дій, підтримка мистецьких, спортивних проектів, книговидавництва.

Крім цього зазначає, що він є дуже релігійною людиною, ніколи не ображав та не принижував честь та гідність іншої людини, завжди поважає чесність та порядність. Висвітлення позивача в негативному світлі, твердження про його причетність до загибелі людини, поширення інформації про причетність до злочинних схем безпосередньо торкається його честі, гідності та ділової репутації, оскільки в очах законослухняних громадян ці факти ганьблять його моральні якості та етичні принципи, знижують суспільну оцінку його моральних, духовних та професійний якостей як члена суспільства.

Така недостовірна інформація з боку відповідача, яка розповсюджена на публічному сайті всеукраїнської газети «Лица» з закріпленим відеозаписом викликала несприятливі негативні наслідки для позивача, оскільки дану недостовірну інформацію переглянули багато користувачів. В очах оточуючих, в тому числі його сім`ї, друзів, знайомих, колег по роботі, сформувалося негативне враження щодо його поведінки та оцінки його людських, ділових та професійних якостей, що безумовно принижую честь, гідність та його ділову репутацію та носять негативний характер на його ділову репутацію.

Позивач уважає, що емоційний дискомфорт, пригнічення його як особистості в очах інших людей, негативне враження щодо його поведінки та оцінки його людських, ділових та професійних якостей, приниження гідності та ділової репутації оцінено в 20 000 грн моральної шкоди, яка має бути стягнута з відповідача.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Спаї В. В., залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року в складі колегії суддів Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О., в задоволенні позову відмовлено.

Суди виходили з того, що поширена у статті інформація не містить будь-яких фактичних відомостей, висловлених у категоричній формі, тверджень чи звинувачень позивача у вчиненні трагічного випадку із жінкою на насосній станції очисних споруд селища Меліоративного, а є оціночним судженням. Відповідач не повинен доводити правдивість оціночних суджень, думок чи переконань, які не можуть бути предметом судового захисту на підставі статті 277 ЦК України, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності. Вжиті в оскаржуваній публікації відповідачем висловлювання щодо позивача відображають лише власну оцінку реальних подій, висловлену у формі оціночних суджень, критичних зауважень, припущень, а тому не є недостовірною інформацією, що відповідно до статті 277 ЦК України підлягає спростуванню. Баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивачів та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію не було порушено.

Стаття стосувалася насамперед трагічного випадку, пов`язаного із загибеллю людини на насосній станції очисних споруд, який вже був другим трагічним випадком за останні 2 роки (а не особи позивача), та коли, на думку автора статті, через відсутність персональних засобів захисту та вентиляції має місце загибель людей. Беззаперечно, трагічні випадки загибелі людини є суспільно значимими та мають великий резонанс, відомості про них обов`язково підлягають поширенню, у тому числі у засобах масової інформації, та осмисленню, у тому числі особами, які обіймають публічні посади, оскільки лише за таких умов може бути досягнуто недопущення їх повторювання, та ступінь серйозності сприйняття критичних висловлювань будь-якою особою, ім`я якої згадано у відповідній статті, не є підставою для застосування приписів частини першої статті 277 ЦК України.

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, керуючись нормами статей 19, 23 ЦК України, уважав, що оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недостовірної інформації щодо позивача, яка порушує його честь, гідність та ділову репутацію, тому позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки вказана вимога є похідною.

Апеляційний суд зазначив, що оцінка, яка міститься в публікації є вираженням суб`єктивної думки відповідачів, фактично коментарем на події, пов`язані зі смертю людини, які мали місце у 2018 році на каналізаційній насосній станції №2 в селищі Меліоративне та складають суспільний інтерес, тобто не є твердженням, висловленим про факт вчинення злочину саме ОСОБА_1 , як депутатом районної ради, а є оцінкою отриманої інформації та власними висновками від цієї інформації, а тому такі висновки не можуть бути а ні спростовані, ані підтверджені, а тому не можуть бути предметом спору.

23 лютого 2022 року ОСОБА_1 через представника засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення та посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 484/2781/19-ц; суд не дослідив зібрані в справі докази. Зазначає, що твердження у публікації не носять характеру оціночного судження, а є недостовірними даними. В оспорюваній інформації йдеться про конкретні події, які є фактами та можуть бути перевірені. Поширена інформація про те, що ним вчинено кримінальне правопорушення, стосується його честі та ділової репутації як публічної особи, оскільки формує його морально-етичний портрет в очах громадськості; не є судженням або критикою, а є звинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину. При цьому, вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість, а тому відсутність правових підстав стверджувати, що особа, яка не перебуває в статусі підозрюваного чи в іншому процесуальному статусі має відношення до вчинення злочину, який розслідується.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що на публічному сайті всеукраїнської газети «Лица» від ІНФОРМАЦІЯ_2 о 12 год. 00 хв. (ІНФОРМАЦІЯ_3) опубліковано інформацію наступного змісту: «Непокаране зло повернулося. На меліоративненській насосній знову задихнулася жінка Отруївшись фекальними газами, загинула жінка на насосній станції очисних споруд селища Меліоративного Піщанської ОТГ (Новомосковський район Дніпропетровської області). «На підприємстві ОСОБА_3 знову стався трагічний випадок! Як нам повідомили з Меліоративного, фекальними газами на очисних спорудах в Меліоративному, на тому самому місці, знову задихнулась 41-річна жінка. В неї залишився чоловік-учасник АТО та двоє дітей: 13-річна донька і 19-річний син, який наразі служить в армії», - пише Pishanka.dp.ua. «Такий самий випадок трапився майже 2 роки тому, коли через відсутність персональних засобів захисту та вентиляції загинула ОСОБА_4 - машиністка насосної станції очисних споруд Меліоративного. Тоді ОСОБА_11 заявив, що вона «отримала на роботі інфаркт», - нагадують журналісти. Як раніше повідомляли « Лица », 20 червня 2018р. на каналізаційній насосній станції № 2 в селищі Меліоративне, приблизно о 16:00 машиністку насосних установок без свідомості виявили на робочому місці. Жінку госпіталізували у відділення анестезіології та інтенсивної терапії з попереднім діагнозом «отруєння клоачними газами». На четвертий день госпіталізації потерпіла ОСОБА_4 померла. «За два роки поліція не просунулась ані на крок - фальсифікуються судово-медицинські висновки, змінюються слідчі, постійно порушуються права потерпілих - близьких родичів загиблої», - повідомив ОСОБА_6 , правозахисник Орлівщини, який весь цей час займається цією справою. Кримінальне провадження за № 0001977 триває з 29 вересня 2018 року. Місцеві винять у тому, що відбувається, фактичного власника підприємства «Комсіті», якому передані водопроводи Піщанської, Орлівщинської та Знаменівської сільських рад, а також мережа водовідведення селища Меліоративного, депутата Новомосковської районної ради, обраного від партії «Опозиційний блок», - ОСОБА_7 (на колажу анонсу). За інформацією правозахисника ОСОБА_8 , підприємець ОСОБА_1 неодноразово ставав співучасником злочинних схем колишнього голови Орлівщинської сільської ради ОСОБА_9 . Підприємство «Комсіті» фактично володіє монополією на водопостачання та водовідведення в Піщанській громаді. «Мешканці по захмарним тарифам платять за воду непитної якості, яка для зменшення собівартості розбавляється з нелегальних технічних свердловин».

Позивач є депутатом Новомосковської районної ради Дніпропетровської області, що підтверджується відповідним посвідченням.

Позивачеві оголошена подяка від Новомосковської об`єднаної ради ветеранів війни в Афганістані воїнів-інтернаціоналістів за допомогу в організації відкриття музею бойової слави воїнів-інтернаціоналістів Новомосковщини, та чуйне відношення до ветеранів, подяка від голови Меліоративної селищної ради за активну участь у житті громади; подяку від голови Новомосковської райдержадміністрації за багаторічну сумлінну працю, високий професіоналізм та значний особистий внесок в становлення і розвиток села Орлівщина; позивач нагороджений грамотою від Митрополита Дніпропетровського і Павлоградського, керуючого Дніпропетровською єпархією Української Православної Церкви до 20-річчя Свято-Покровського храму і в благословення за старанні труди на славу Святої Православної Церкви.

Відповідно до інформації наданої на запит про ТОВ «Комсіті» (ідентифікаційний код юридичної особи 40131916, Дніпропетровська область, Новомосковський район, село Орлівщина, вул. Миру, буд. 12) засновником цього ТОВ є ОСОБА_13 .

У відповідності із положеннями статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (стаття 34 Конституції України).

Згідно положень статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною першою статті 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), частини другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Частиною першою статті 275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно положень статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, посилаючись на положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя, зазначив, що позивач є публічною особою, а тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою.

Такий висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 203/3490/18-ц (провадження № 61-19200св19) та від 18 грудня 2019 року у справі № 742/286/17 (провадження № 61-14303св19).

У параграфах 40-42 рішення у справі «Українська Прес-Група» проти України» від 29 березня 2005 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що журналістська свобода передбачає використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або навіть провокаційних. При дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства». Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку,

що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі Lingens v. Austria, стор. 28, параграф 46). Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

Суди встановили, що позивач є публічною особою, інтерес до якого в суспільства є високим, інформація про нього становить громадський інтерес.

Суд касаційної інстанції погоджується із висновками суду першої та апеляційної інстанцій про те, що поширення та оцінка інформації на публічному сайті всеукраїнської газети «Лица» є оціночними судженнями відповідача, які ґрунтуються на його особистому трактуванні отриманої з інших джерел інформації. Таким чином, така оцінка є вираженням суб`єктивної думки відповідача, фактично коментарем на події, пов`язані зі смертю людини, які складають суспільний інтерес, тобто не є твердженням, висловленим про факт вчинення злочину саме ОСОБА_1 , як депутатом районної ради, а є оцінкою отриманої інформації та власними висновками від цієї інформації. Такі висновки не можуть бути спростовані чи підтверджені, а тому не можуть бути предметом судового захисту.

Посилання ОСОБА_1 на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 484/2781/19-ц, є необґрунтованими, оскільки вони зроблені у справах за інших фактичних обставин.

Посилання на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд не дослідив докази) не беруться до уваги, оскільки вказаний пункт є підставою для відкриття касаційного провадження за умови висновку про обґрунтованість пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України, а колегія суддів визнала посилання на незастосування апеляційним судом висновку, викладеного в постанові Верховного Суду 23 грудня 2020 року в справі № 484/2781/19-ц необґрунтованим.

Аналіз змісту касаційної скарги та постанови апеляційного суду свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд вже викладав у постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Окорським Віталієм Васильовичем, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук