Справа № 350/341/22
Номер провадження 2/350/247/2022
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2022 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
головуючого судді Бейка А.М.
секретаря Маєвської С.П.
адвоката Гутник П.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду селища Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, суд
Позивач звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідачки, у якій просив суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнувши на користь відповідачки по 1500 гривень на кожну дитину.
Свої вимоги мотивував тим, що з 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від спільного проживання в шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У 2017 році шлюб між ними було розірвано в судовому порядку, а рішенням суду 1 лютого 2017 року з нього в користь відповідачки було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень на кожну дитину. Однак в кінці 2020 року відповідачка знову звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дітей та просила суд врахувати її незадовільне матеріальне становище та стягнути з нього в її користь аліменти в розмірі по 3000 гривень на кожну дитину. Суд своїм рішенням від 08 грудня 2020 року позов задоволив частково та стягнув з нього в користь відповідачки на утримання їхніх дітей по 2500 гривень на кожну дитину до їх повноліття.
Стверджує, що з часу ухвалення судового рішення його матеріальне становище змінилося. Він не працює, що підтверджується копією трудової книжки, я є інвалідом 2 групи та учасником АТО, проживає в будинку своєї сестри, оскільки власного житла і транспортних засобів немає.
Вважає своє матеріальне становище незадовільним посилаючись на акт сільської ради. Його батько є інвалідом 3 групи і на утримання своїх батьків він також змушений надавати допомогу.
Позивач у судове засідання не прибув.
Представниця позивача - адвокат Гутник П.М. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя з підстав, що викладені у позовній заяві, а також доповнила, що ОСОБА_1 регулярно виїжджає за межі державного кордону України з метою ввезення автомобілів на територію нашої держави на волонтерських засадах.
Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила щодо можливості задоволення позовних вимог, оскільки вважає позов безпідставним.
Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Як вбачається із змісту позовних вимог предметом спору є розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторін по справі, який за твердженням позивача підлягає зменшенню через зміну його матеріального становища.
Судом установлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який на час розгляду цієї справи розірваний.
Від спільного подружнього життя у сторін по справі є двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копіями свідоцтва про народження (а.с. 4, 5).
Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 08.12.2020 (а.с.10-11) ухвалено змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Довідкою про склад сім`ї та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с.6, 7) установлено, що ОСОБА_1 проживає у будинку сестри, іншого будинку в користуванні немає, транспортних засобів немає, умови проживання незадовільні, немає необхідних умов і засобів проживання.

Окрім цього, ОСОБА_7 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджено копію посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.8).

До матеріалів цивільної справи також долучено посвідчення серії НОМЕР_2 , яким установлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_3 (а.с.9) вбачається, що ОСОБА_1 12.11.2021 звільнений зі служби в Національній поліції

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Стаття 12 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось здоров`я когось із них.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми, якими врегульовано обов`язок батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про зміну розміру аліментів, позивач послався на зміну матеріального стану, зокрема те, що він не працює, є інвалідом 2 групи та учасником бойових дій, проживає в будинку своєї сестри, оскільки власного житла немає і транспортних засобів також немає, його батько є інвалідом 3 групи і на утримання своїх батьків він також змушений надавати допомогу.

Разом із цим, суд вважає, що звільнення із роботи особи та її не працевлаштування саме по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів. А таких доказів позивачем не надано й погіршення його майнового стану нічим не доведено.

Більше того, як свідчать матеріали справи, позивач звільнившись з роботи понад 6 місяців тому (12.11.2021), будучи особою працездатного віку, не надав будь-яких даних про те, що перебуває на обліку у центрі зайнятості, як такий, що шукає роботу, або вчиняє будь-які інші дії по своєму працевлаштуванню, а також не надав інших доказів про наявність або відсутність у нього будь-яких видів та джерел доходу, зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити імовірне погіршення його майнового стану.

Таким чином, відсутність у позивача офіційного місця роботи сама по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення його майнового стану, як платника аліментів.

Доводи позивача про необхідність утримання ним батьків, один із яких є особою з інвалідністю 3 групи не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що його батьки потребують сторонньої матеріальної допомоги та про те, що саме він таку матеріальну допомогу їм надає, а також доказів того, що його батько є особою з інвалідністю 3 групи.

При цьому, суд враховує, що батьки позивача отримують пенсію в якості забезпечення від держави та вони не визнані у встановленому законом порядку особами, яких позивач зобов`язаний утримувати, а доказів про протилежне відповідачем суду не надано, тоді як обов`язок утримання дітей чітко визначений для нього чинним законодавством України.

Посилання адвоката та позивача на те, що, він є учасником бойових дій, проживає в будинку своєї сестри, немає власного житла і транспортних засобів, а також те, що він регулярно виїжджає за межі державного кордону України з метою ввезення автомобілів на територію нашої держави на волонтерських засадах, не є підставою для зміни визначених судовим рішенням аліментів, оскільки суду не надано доказів про те, що вищезазначені обставини стали причиною погіршення майнового стану платника аліментів та виникли після прийняття рішення про стягнення з нього аліментів у відповідному розмірі, тобто що такі обставини є новими і не були враховані судом при прийнятті судом рішення від 08.12.2020.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Суд враховуючи можливість забезпечення якнайкращих інтересів дітей сторін по справі, вважає необґрунтованим та безпідставним посилання позивача на наявність у нього статусу особи з інвалідністю 2 групи, як на підставу зменшення визначеного раніше судом розміру аліментів, оскільки, окрім відповідного посвідчення, до матеріалів справи не долучено інших доказів щодо протипоказання у нього до будь-яких видів праці, тощо.

Суд вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, визначений раніше судовим рішенням розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дітей та не є завищеним в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дітей.

На підставі ст.ст.180-182, 184, 192 СК України та керуючись ст.ст.12, 13, 76, 89, 141, 258, 259, 263, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 18.05.2022.

Суддя А.М.Бейко