Справа № 727/3247/22
Провадження № 2-о/727/96/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» травня 2022 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Танасійчук Н.М.,

за участю: секретаря судового засідання Дячук І.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заявника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа

ОСОБА_3 заяві вказує, що 10 березня 2009 року між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб та рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 серпня 2018 року даний шлюб розірвано.

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

05 квітня 2021 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці було вирішено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 .

Однак, проживання в одній квартирі із ОСОБА_3 , є неможливим, оскільки на фоні постійних незгод почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти та під час яких поведінка ОСОБА_3 почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати їй та рідним фізичною розправою. ОСОБА_1 та її діти зазнають постійного психологічного тиску з боку ОСОБА_3 .

Зазначає, що така систематична поведінка ОСОБА_3 сприяла неодноразовим зверненням із заявами до поліції та притягненню ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності по факту вчинення ним домашнього насильства. Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 листопада 2021 року встановлено випадок домашнього насильства 11.10.2021 року відносно ОСОБА_1 та винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, притягнуто останнього до адміністративної відповідальності.

Посилається в заяві на те, що вказане судове рішення не вплинуло на поведінку ОСОБА_3 , він продовжує чинити домашнє насильство стосовно заявника, а саме переслідує її, телефонує та залякує, з`являється за місцем її проживання та кричить, принижує, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою.

Також вказує, що їх спільний з ОСОБА_3 неповнолітній син ОСОБА_5 постійно зазнає психологічного насилля. За результататми психологічного обстеження сина його емоційний стан не стабільний - високий рівень тривоги. Страх і тривогу викликають питання повязані з батьком, а також щодо майбутнього. Це свідчить про постійну наявність якогось чинника який непокоїть дитину.

Вважає, що все вищенаведене дає підстави дійти висновку про наявність ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 відносно неї, зокрема за місцем її проживання, а також ризиків настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення і такі ризики є реальними.

В заяві посилається на те, що ОСОБА_3 на постійній основі вчиняє домашнє насильство за місцем проживання ОСОБА_1 , а тому застосування стосовно ОСОБА_3 заходів тимчасового обмеження прав, які передбачені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є легітимними заходами втручання у його права та свободи та забезпечить безпеку ОСОБА_1 як постраждалій особі.

Просить видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 строком на шість місяців, яким заборонити йому перебувати у місці проживання (перебування) постраждалої особи у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; наближатися на відстань до 2 км до місця її проживання за вказаною адресою; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори, контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник, ОСОБА_2 , заяву підтримали в повному обсязі, обґрунтовуючи доводами аналогічно викладеним в заяві, просили заяву задовольнити.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 заяву не визнавали просили у задоволенні її відмовити. Зокрема ОСОБА_3 суду пояснив, що ОСОБА_1 є його колишньою дружиною, з якою у них є спільний син 2009 року народження. Вони проживають в трьохкімнатній квартирі, яка належить на праві приватної власності в рівних частках по 1/2 заявнику та ОСОБА_3 . Рішенням суду між ним та заявницею був визначений порядок користування зазначеною квартирою. В квартирі також проживають нова дружина ОСОБА_3 та двоє її спільних з ОСОБА_3 малолітніх дітей. Помешкання часто навідує син заявниці від першого шлюбу. Найчастішою причиною конфліктів ОСОБА_3 називає старшого сина заявниці. Пояснює суду, що як тільки він приходить в гості, зчиняє сварки та скандали, відтак починають сваритися всі. Він в цих конфліктах захищає свою сім"ю, зокрема малолітніх дітей. Вказує, що спільного з заявницею сина він любить, сплачує на його утримання аліменти, однак не спілкується з ним через заборони заявниці, яка за руку супроводжує його скрізь, навіть до вбиральні. Вказує, що іншого житла він не має та не має куди поселитися разом з своєю сім"єю. Просить суд не застосовувати обмежувальний припис.

Свідок ОСОБА_7 , суду надала пояснення про те, що вона є дружиною ОСОБА_3 . Та проживає разом з ОСОБА_3 і двоома їх спільними малолітніми дітьми в зазначеній квартирі, яка належить ОСОБА_3 та заявниці. Рішенням суду був визначений порядок користування квартирою, однак до миру це не призвело. Вказує, що в гості до заявниці дуже часто приходить старший син заявниці від її першого шлюбу і зчиняє скандали. Все це бачать малолітні діти і це негативно впливає на їх виховання. Вказує, що вона з ОСОБА_3 неодноразово пропонували заявниці викупини у неї частку в квартирі або продати їм свою, однак вона на це ніяк не погоджується. Вказує, що обмежувальний припис не стане виходом з ситуації , що склалася. Вихід бачить тільки в тому щоб розселитися.

Суд, заслухавши пояснення заявниці та її представника ОСОБА_2 , заінтересованої особи ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6 ,свідка ОСОБА_7 дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно довідки ПП «Ремжитлосервіс» від 29.11.2021р. №324 в квартирі за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 (а.с.14).

Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 листопада 2021 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн. (а.с.15).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановами Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 липня 2021 року та 30 липня 2021 року закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КпАП України, в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до зазначених постанов ОСОБА_3 25.04.2021 року та 29.04.2021 року вчинив домашнє насильство стосовно колишньої дружини, чим своїми діями вчинив насильство в сім`ї (а.с.17-18).

Рішенням суду від 03.04.2021 року Шевченківським районним судом м. Чернівці між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визначено порядок користування спірною квартирою ( а.с.11-14)

Відповідно до результатів психологічного обстеження сина заявниці та ОСОБА_3 , через постійні конфлікти, встановлено його нестабільний емоційний стан - високий рівень тривоги , пригнічений стан, страх. ( а.с. 19-24)

Відповідно до правил ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п.14 ч.1 ст.1 цього Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 2 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно ч.4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитися за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з ч.4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

При вирішенні питання застосування заходів тимчасового обмеження прав особи щодо заборони перебувати у місці проживання - перебування заявника, а також щодо заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання заявника, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 квітня 2020 року по справі №754/11171/19. Також Верховний Суд в зазначеній постанові зробив висновок, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом №2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. А неможливість задоволення вимог постраждалої щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав особи щодо прав на квартиру є помилковим, оскільки позбавляє заявника гарантій на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені Законом № 2229-VIII.

З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності психологічного насильства, яке систематично чинить ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 , існування між сторонами неприязних відносин, а також наявності фактів притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку, що існує реальна ймовірність повторного вчинення домашнього насильства кривдником, а тому заявник, яка є жертвою такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Окрім того, враховуючи встановлені судом обставини, що ОСОБА_3 за місцем реєстрації в АДРЕСА_2 , систиматично вчиняє домашнє насильство, суд вважає, що тимчасове обмеження його права перебувати у зазначеній квартирі є легітимним заходом втручання у права та свободи ОСОБА_3 , оскільки є гарантією заявника на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та забезпечить безпеку постраждалій особі.

Разом з тим, суд вважає, що достатнім буде встановлення обмежувального припису строком на один місяць, оскільки заявником не доведено існування високого рівня вірогідності повторного вчинення домашнього насильства та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, які б свідчили про необхідність встановлення максимального строку обмежувального припису 6 місяців.

Окрім того, відповідно до вимог ст.350-7 ЦПК України та ч.5 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду..

Відповідно до вимог ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи відносяться за рахунок держави.

Згідно ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст.12, 76, 78, 80, 81, 89, 128, 258, 263-265, 268, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , поклавши на нього на строк один місяць такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 - у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань до 1 км до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

Строк дії обмежувального припису рахувати з дня ухвалення рішення.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копії рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення.

Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.М. Танасійчук