РІШЕННЯ

Іменем України

18.05.2022 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Мартьянової С.М.

за участю секретаря Турчак М.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Навколо базару», Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про виділ частини горища,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про виділ частини горища. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 33,1 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами. У зв`язку з аварійністю даху над усім під`їздом і над її квартирою АДРЕСА_1 , восени 2014 вона була змушена здійснити капітальний ремонт даху власним коштом. ЛКП «Навколо базару» письмово підтвердило факт проведення ремонту. Всі власники квартири будинку, надали письмову згоду на проведення реконструкції належної квартири за рахунок приєднання до неї частини горища. Згідно з ескізним проектом, виконаним КП «Відділ архітектурно проектних робіт та оцінки землі» Головного управління архітектури та містобудування Львівської міської ради, реконструкція існуючої житлової квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок частини простору горища на АДРЕСА_2 є можливою. Просить позов задоволити.

27.05.2020 року ухвалою Франківського районного суду м.Львова відкрито провадження у справі.

09.07.2020 року на адресу суду надійшов відзив представника ЛКП «Навколо базару» про те, що ЛКП «Навколо базару» є неналежним відповідачем у справі та просить відмовити у позові.

09.07.2020 року надійшло клопотання від представника Львівської міської ради про залучення до справи в якості третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 09.07.2020 року залучено до справи третю особу на стороні відповідача Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради.

03.08.2020 року від представника Львівської міської ради надійшов відзвив на позовну заяву. Вказує, що долучений до матеріалів справи список власників і співвласників квартир будинку АДРЕСА_2 датується 2017 роком, а позов подано 2020 року. Вимога про визнання права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_3 в цілому з урахуванням приєднаного до неї горища, що знаходиться над помешканням позивача є передчасною та незаконною. Просить відмовити у задоволенні позову.

12.11.2020 року на адресу суду надійшли письмові пояснення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради. Зазначає, що районна адміністрація не наділена повноваженнями щодо розподілу та виділу часток горища.

Представник відповідача ЛКП «Навколо базару» в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 23.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, так як сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено фактичні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Згідно свідоцтва про прав на спадщину. Яке зареєстровано в реєстрі за №1, ОСОБА_1 отримала у спадщину квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно доданих до матеріалів справи заяв, позивачка неодноразово зверталася з проханням вжити негайних заходів з ремонту горища.

З долучених копій видаткових накладних вбачається, що позивачка проводила ремонт горища за власний кошт, що підтверджується також довідкою директора ЛКП «Навколо базару».

Згідно висновку №0004-504 від 13.03.2017 про можливість та умови здійснення містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень на території історичного арсеналу міста у разі реалізації приміщень будинку за адресою: АДРЕСА_4 , перепланування квартири є можливим. Одночасно даний висновком не є дозволом на виконання будь яких робіт на об`єкті.

Згідно ескізного проекту реконструкції існуючої житлової квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок частини простору горища на АДРЕСА_2 , реконструкція існуючої житлової квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок частини простору горища на АДРЕСА_2 є можливою.

Згідно розпорядження ФРА ЛМР від 03.12.2019 №709 «Про затвердження актів про списання з балансового обліку ЛКП «Навколо базару» багатоквартирних житлових будинків АДРЕСА_5 , будинок не перебуває у комунальній власності.

Згідно з ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво, або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Таким чином, новостворене нерухоме майно набуває статусу об`єкту нерухомого майна (житлової квартири, будинку) після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеженій у його здійсненні.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

Частиною другою ст. 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучо-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Враховуючи це, саме нежилі приміщення можуть бути предметом договору оренди, купівлі-продажу, тощо.

Конституційний Суд у справі № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року дійшов висновку, що положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні і інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій зокрема, створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступ до нього, власник (власники) не приватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир; питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до Законів України, які визначають правовий режим власності.

Відповідно до п. 27Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 263 ЦПК Українипередбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду.

Відповідно до принципу диспозитивності суд не має права самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, крім випадків передбаченихЦивільним процесуальним кодексом,в тойчас якпозивач неподала належнихта достатніхдоказів, щодо можливості виділу належної частки позивачу в житловому будинку.

Враховуючи викладене, оскільки позов не обґрунтовано належними правовими підставами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Навколо базару», Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про виділ частини горища відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Мартьянова С.М.