Провадження № 22-ц/802/292/22 Категорія: 37 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представників позивача Бордюженко Е. Р., Редька О. В.,

представника третьої особи Кузіна Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування та пені за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 . Вони є його спадкоємцями першої черги за законом, а третя особа ОСОБА_3 є вдовою спадкодавця, яка відмовилася від прийняття спадщини.

Позивачі зазначали, що 18 квітня 2005 року між спадкодавцем ОСОБА_4 та Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір. 12 травня 2016 року між спадкодавцем ОСОБА_4 та відповідачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі ПрАТ «СК «Інгосстрах») було укладено договір особистого страхування. Згідно умов вказаного договору страхування у разі настання страхового випадку вигодонабувачем коштів є АТ КБ «Приватбанк». Страхова сума становила 505 000 грн. Одним із страхових випадків згідно умов цього договору була смерть спадкодавця, яка наступила внаслідок захворювання, за умови, що це захворювання сталося (було виявлено) під час дії цього договору.

Позивачі також вказували, що як спадкоємці ОСОБА_4 звернулися до відповідача із вимогою щодо виплати страхового відшкодування, однак отримали відмову, яка мотивована тим, що захворювання спадкодавця були поліорганна недостатність та цукровий діабет, виявлені у нього до укладення договору.

Вважають, що така відмова відповідача є незаконною, оскільки згідно лікарського свідоцтва про смерть від 02 жовтня 2019 року, безпосередньою причиною смерті спадкодавця є не цукровий діабет і поліорганна недостатність, а дисемінований туберкульоз легень.

Ураховуючи наведене, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 уточнивши позовні вимоги, просили суд стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Інгосстрах» на їх користь страхове відшкодування у розмірі 505 000 грн, 13 635 грн інфляційних втрат, пеню у розмірі 20 705 грн, які зарахувати в рахунок погашення боргових зобов`язань за кредитним договором від 18 квітня 2005 року № V0H0GK00000250, який був укладений між ОСОБА_4 та АТ КБ «Приватбанк», а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що в матеріалах медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_4 міститься лише 1 та 2 сторінка вказаного протоколу патологоанатомічного дослідження № 369 від 02 жовтня 2019 року, а не весь протокол, а дві інших копії протоколу за змістом не відрізняються, не суперечать один одному; відрізняються лише номери пунктів, що жодним чином не впливає на його зміст. Суд не звернув уваги на те, що в протоколах містяться поняття: патологоанатомічний діагноз (1) Основне захворювання; 2) ускладнення; 3) супутні захворювання), а також причина смерті. Ці поняття не є тотожними за своїм змістом. Наявні у справі докази переконливо свідчать, що причиною смерті ОСОБА_4 є саме хвороба дисемінований туберкульоз, яка вперше діагностована у останнього 01 жовтня 2019 року. Суд дійшов помилково висновку, що причини смерті в лікарському свідоцтві про смерть та протоколі патологоанатомічного дослідження різняться. Надані у справі документи є належними та допустимими доказами того, що причина смерті є страховим випадком, що є підставою для здійснення відповідачем страхового відшкодування. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволення її та ОСОБА_2 позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ПрАТ «СК «Інгосстрах» просив апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників позивача, а також представника третьої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні, з викладенням мотивувальної частини оскаржуваного рішення в редакції цієї постанови та залишенням в решті рішення суду без змін, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02 жовтня 2019 року (а.с.17, том 1).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є його спадкоємцями першої черги за законом, а третя особа ОСОБА_3 є вдовою спадкодавця, яка відмовилася від прийняття спадщини (а.с.25, том 1).

Судом також встановлено, що 18 квітня 2005 року між спадкодавцем ОСОБА_4 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір. 12 травня 2016 року між спадкодавцем ОСОБА_4 та відповідачем ПрАТ «СК «Інгосстрах» було укладено договір особистого страхування. Згідно умов вказаного договору страхування у разі настання страхового випадку вигодонабувачем коштів є АТ КБ «Приватбанк». Страхова сума становила 505 000грн. Одним із страхових випадків згідно умов цього договору була смерть спадкодавця, яка наступила внаслідок захворювання, за умови, що це захворювання сталося (було виявлено) під час дії цього договору (а.с.12, том 1).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 позивачі, як його спадкоємці, звернулися до відповідача із вимогою про сплату страхового відшкодування, однак отримали відмову, яка мотивована тим, що захворюваннями спадкодавця, що безпосередньо спричинили смерть, були поліорганна недостатність та цукровий діабет, які були виявлені у нього до укладення договору (а.с.22, 146, том 1).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовували тим, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування згідно умов укладеного з ОСОБА_4 договору особистого страхування є незаконною, оскільки згідно лікарського свідоцтва про смерть від 02 жовтня 2019 року, безпосередньою причиною смерті спадкодавця є не цукровий діабет і поліорганна недостатність, а дисемінований туберкульоз легень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не довели та не надали належні і допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме, що хвороба спадкодавця ОСОБА_4 , внаслідок якої він помер, є страховим випадком, у зв`язку з чим вважав, що підстави для стягнення страхового відшкодування у даному випадку відсутні.

Відповідно до ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку

Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Стаття 3 Закону України «Про страхування» у страховому зобов`язанні виділяє два види третіх осіб. Перший вид це застраховані особи, якими слід розуміти фізичних осіб, у житті яких можуть трапитися події, у разі настання яких виникає обов`язок страховика здійснити страхові виплати такому застрахованому або вигодонабувачу (наприклад, медичне страхування роботодавцем своїх працівників). Введення застрахованої особи до кола суб`єктів відносин страхування допускається лише за її згодою. Застраховані особи можуть набувати прав і обов`язків страхувальника згідно з договором страхування. Другим видом є вигодонабувачі.

Із зазначеного випливає, що договір страхування надає третій особі право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, але не покладає на нього обов`язків останнього.

Право вимоги позивач (потерпілий, страхувальник) може мати лише на підставі уповноваження його належним чином вигодонабувачем. Якщо ж вигодонабувач не наділив позивача такими повноваженнями, то останній не має права на одержання страхової виплати і на цій підставі є неналежним позивачем у позові про її стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, вигодонабувачем за договором особистого страхування від 12 травня 2016 року, укладеним між спадкодавцем ОСОБА_4 та відповідачем ПрАТ «СК «Інгосстрах», є АТ КБ «Приватбанк» (п. 3 договору). Відповідно до п. 4.2. зазначеного договору згідно з умовами цього договору і правил страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору та правил страхування (а.с.12, том 1). Договором не передбачено обов`язку страховика виплатити страхове відшкодування спадкоємцям померлого страхувальника.

Разом з тим, як встановлено судом, АТ КБ «Приватбанк», як вигодонабувач за вказаним договором страхування, не уповноважував позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на одержання страхової виплати, що свідчить про те, що останні є неналежними позивачами у цій справі, що є підставою для відмови у позові з цієї підстави.

Суд першої інстанції на вказану обставину уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що мотивувальну частину рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року у цій справі необхідно змінити, виклавши її в редакції цієї постанови, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року у цій справі змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: