РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/2450/21

Провадження № 2/293/209/2022

12 травня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

відповідача ОСОБА_1 , представника третьої особи - служби у справах дітей Черняхівської селищної ради Іщенко Р.С.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Черняхів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Черняхівської селищної ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

1.1. ОСОБА_2 звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області із позовом, в якому просила позбавити відповідача ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

1.2. Позов обґрунтовувався тим, що позивач перебувала з відповідачем у цивільних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 . Зазначає, що донька проживає з позивачем, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, по матеріальному утриманню, не цікавиться її життям, навчанням. Враховуючи наведене, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

2.1. 13.12.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі №293/2450/21, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання на 10.01.2022 (а.с.19-21).

2.2. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України від 10.01.2022 суд постановив відкласти підготовче засідання на 28.01.2022 (а.с.29-30).

2.3. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України від 28.01.2022 суд постановив відкласти підготовче засідання на 11.02.2022 (а.с.36).

2.4. 11.02.2022 ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 09.03.2022 (а.с.42-43).

2.5. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України від 09.03.2022 суд постановив відкласти підготовче засідання на 30.03.2022 (а.с.46).

2.6. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України від 30.03.2022 суд постановив відкласти підготовче засідання на 14.04.2022 (а.с.50-51).

2.7. 14.04.2022 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області підготовче провадження закрито. Судовий розгляд справи по суті призначено на 12.05.2022 (а.с.60-61).

2.8. Позивач у судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю (а.с.53).

2.9. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, пояснив, що надавав допомогу позивачу для утримання дитини грошима та меблями, возив дочку до лікарні, відвідував її раз на місяць, допомагав позивачу по господарству.

2.10. Представник органу опіки та піклування щодо рішення суду покладався на розсуд суду.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

3.1. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис за №3. В графі батьки зроблено запис: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 (а.с.11).

3.2. Згідно довідки Черняхівської селищної ради від 26.11.2021 № 155, відповідно погосподарської книги №2 вбачається, що ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

3.3. Із наявної у матеріалах справи характеристики, виданої Черняхівським ліцеєм №1 Черняхівської селищної ради вбачається, що ОСОБА_3 навчається у другому класі вказаного закладу. Мама дівчинки бере активну участь у шкільному та особистому житті дитини, відвідує всі батьківські збори та позакласні заходи, хвилюється за її навчання (а.с.13).

3.4. Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня надходження позову, починаючи з 23.07.2014 до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

3.5. З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам №7537 від 01.10.2021 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 06.09.2021 становить - 52590,20 грн (а.с.9).

3.6. Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Черняхівської селищної ради від 24.02.2022 за № 31 виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, зазначає, що ОСОБА_1 хворіє, потребує тривалого лікування, проти позбавлення батьківських прав заперечує, хоче спілкуватися з дитиною, після одужання буде фінансового допомоги дочці. Щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 покладається на розсуд суду (а.с.56).

3.7. Відповідно до довідки КНП "Оласний медичний спеціаліований центр" Житомирської обласної ради від 26.01.2022 №250, відповідач ОСОБА_1 знаходився на обстеженні та лікуванні у відділенні №3 з 05.01.2022 по 26.01.2022 (а.с.33).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

4.1. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

4.2. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

4.3. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

4.4. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

4.5. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

4.6. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

4.7. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

4.8. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

4.9. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

4.10. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

5.1. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що з моменту народження відповідач донькою ОСОБА_3 не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування доньки, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з донькою взагалі, не надає доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей.

5.2. Органом опіки та піклування встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у цивільному шлюбі під час якого у них народилася донька ОСОБА_3 . Протягом тривалого часу цивільне подружжя не проживає разом. Зі слів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 самоусунувся від виховання спільної дитини, не цікавиться її фізичним і духовним розвитком. З медичних документів наданих ОСОБА_1 з`ясовано, що він на даний час хворіє та потребує тривалого подальшого лікування. ОСОБА_1 заперечує проти позбавлення його батьківських прав, хоче спілкуватися з дитиною та після одужання фінансово допомагати дочці.

5.3. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

5.4. Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 дійсно має заборгованість по аліментам, однак він її погашає по мірі можливості, на даний час проходить тривале лікування, не втратив інтересу до доньки, до її майбутньої долі, не відмовляється виховувати та утримувати.

5.5. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка висловлена 07.02.2019 у постанові за наслідками розгляду цивільної справи №61-27680св18, існування заборгованості за аліментами та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини протягом одного навчального року повною мірою не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків.

5.6. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

5.7. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

5.8. Позивачем не надано жодного належного та достатнього доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, не доведено умисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками. ОСОБА_1 виявляє намір спілкуватися з донькою, заперечує проти позбавлення батьківських прав. При цьому позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.

5.9. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

5.10. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

5.11. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, його слід попередити, що у разі продовження такої поведінки він може бути позбавлений батьківських прав.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Під час звернення позивача до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, позивачем було заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору. Разом з тим, при відкритті провадження у справі зазначене клопотання позивача судом вирішено не було.

6.2. Пунктом шостим частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати, про що, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, зазначає у резолютивній частині рішення.

6.3. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

6.4. Частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

6.5. Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов, зокрема: позивачами є батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів. Згідно ч. 2 ст.8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

6.6. Таким чином, враховуючи матеріальний стан позивача, зазначений ним у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, а також приймаючи до уваги, що позивач є матір`ю двох малолітніх дітей, а відповідач з серпня 2019 року не сплачує аліменти, суд приходить переконання про наявність підстав для звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору.

6.7. Частиною першою статті 141 ЦПК України закріплено правило, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

6.8. За таких обставин, оскільки підстав для задоволення позову немає, у зв`язку з чим судовий збір з відповідача стягненню не підлягає, та, враховуючи, крім цього, звільнення судом позивача від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність віднести судові витрати на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним обов`язків.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав. Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_3

Повне рішення складено та підписано 17.05.2022.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ