Справа № 128/2224/20
Провадження № 22-ц/801/666/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 рокуСправа № 128/2224/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Шемети Т.М.

з участю секретаря судового засідання: Фещук К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №128/2224/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про поділ спільного майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, та позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки в частині зазначення покупцем ОСОБА_2 , визнання ОСОБА_3 покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року в частині визнання спірної земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та в частині відмови в задоволені його позову.

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 :

на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання обладнання сонячної електростанції спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, стягнення з неї грошових коштів у сумі 51 890, 24 грн отриманих нею за продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», а також в частині відмови в задоволені її зустрічного позову щодо вимоги про визнання за нею права приватної власності на обладнання сонячну електростанцію;

на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року в частині стягнення з неї судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 259, 45 грн., ухвалені у складі судді Васильєвої Т. Ю.

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В заяві зазначав, що з 26 вересня 1998 року до 19 березня 2020 року він із відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу вони були офіційно працевлаштовані та мали регулярний дохід.

За спільні кошти ними було придбано та набуто у власність:

земельну ділянку площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресом АДРЕСА_1 , згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 серпня 2018 року, покупцем в якому вказано ОСОБА_2 ;

автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано 03 березня 2015 року згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 ;

мережеву сонячну електростанцію, яка складається з генеруючого устаткування (фотоелектричні панелі) Altek ALM 72-6-365 m, в кількості 84 штуки, кожна з яких потужністю 0,365 кВт., інвертора Altek ACRUX-30К-ТМ, номінальною потужністю з боку змінного струму 30 кВт., та каркасу з фундаментом на палях і дахом, яка розташована за адресом АДРЕСА_1 ;

кошти у сумі 184 475, 90 грн, які ТОВ «ЕНЕРА Вінниця» виплатило відповідачці ОСОБА_2 за період з липня 2019 року до серпня 2020 року, тобто до дати звернення із цим позовом до суду, згідно укладеного із відповідачкою договору про купівлю-продаж електроенергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 17 травня 2019 року за № 452-4.

З червня 2019 року вони разом не проживають. На його прохання поділити порівну отримані за продаж електроенергії кошти відповідачка відмовилася.

Крім того, під час шлюбу позивачем в інтересах сім`ї 25 жовтня 2007 року було взято іпотечний кредит в ЗАТ «Приватбанк». Згідно із договором поруки № VIW3G1 від 25 жовтня 2007 року поручителем за вказаним договором про іпотечний кредит є відповідачка. За повідомленням Банку залишок заборгованості за кредитним договором станом на 12 серпня 2020 року становить 126 689, 57 грн.

Зазначені ним боргові зобов`язання мають бути враховані при поділі майна подружжя.

Просив визнати все перелічене ним майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на Ѕ частини земельної ділянки, мережевої електричної станції. Стягнути з відповідачки на його користь 92 237, 95 грн, що становить Ѕ частини від отриманих нею коштів за продаж електроенергії. Виділити позивачу у приватну власність автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 зі стягненням з позивача на користь відповідачки грошової компенсації Ѕ частини вартості автомобіля у сумі 161 470 грн.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01 вересня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху для усунення недоліків щодо визначення способу захисту в частині боргових зобов`язань за договором про іпотечний кредит (т. 1 а.с. 76).

10 вересня 2020 року на виконання ухвали суду від 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву в якій доповнив позов вимогою про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на його користь 63 344, 79 грн в рахунок компенсації Ѕ частки боргових зобов`язань за договором про іпотечний кредит № VIW3G1 від 25 жовтня 2007 року (т. 1 а.с. 81-89).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 90-91).

12 жовтня 2020 року ОСОБА_2 пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання за нею права приватної власності на обладнання, встановлене на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресом АДРЕСА_1 , а саме: фото модулів, модель ALM 72-6-365 m, в кількості 84 штуки, загальною вартістю 296 162 грн., інвертор ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 штука, вартістю 82 531 грн, металевий навіс - 1штука, вартістю 46 314 грн, а всього на загальну суму 425 007 грн.

Визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя на цегляний гараж площею 0,0035 кв.м, збудований на земельній ділянці кадастровий номер :02:002:0307, яка розташована за адресом АДРЕСА_2 , що не введений в експлуатацію.

В заяві зазначала, що за час шлюбу з відповідачем було придбано:

земельну ділянку площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресом АДРЕСА_1 , згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 серпня 2018 року, покупцем в якому вказано ОСОБА_2 ;

автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано 03 березня 2015 року згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 .

За спільні кошти у 2004 році було побудовано два цегляних гаражі, площею по 35 кв.м кожний за адресом: АДРЕСА_2 , один з яких оформлений на ім`я відповідача ОСОБА_1 , інший на його матір ОСОБА_4 .

Мережева сонячна електростанція придбана за її особисті кошти без будь-якої участі відповідача ОСОБА_1 , а тому є її особистою приватною власністю.

Іпотечний кредит ОСОБА_1 взяв не в інтересах сім`ї, а для поліпшення якості житлового будинку, що належить його батькам (т. 1 а.с. 105-110).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2020 року зустрічна позовна заява ОСОБА_2 об`єднана в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 ( т. 1 а.с. 202).

27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення (уточнення) позовних вимог в частині:

визнання за ОСОБА_1 , позивачем за первісним позовом, право власності на Ѕ обладнання, встановлене на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресом АДРЕСА_1 , а саме: фото модулів, модель ALM 72-6-365 m, в кількості 84 штуки, загальною вартістю 296 162 грн., інвертор ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 штука, вартістю 82 531 грн, металевий навіс - 1штука, вартістю 46 314 грн, а всього на загальну суму 425 007 грн.;

стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 63 344, 79 грн в рахунок компенсації Ѕ боргових зобов`язань за іпотечним кредитом від 25 жовтня 2007 року (т. 1 а.с. 210-211).

29 жовтня 2020 року до суду звернувся батько позивача-відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_3 із клопотанням про залучення його у справі в якості третьої особи із самостійними вимогами. До зазначеного клопотання долучив позовну заяву (т. 2 а.с. 7-16).

ОСОБА_3 пред`явив позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки в частині зазначення покупцем ОСОБА_2 , визнання ОСОБА_3 покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на майно.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що земельна ділянка площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресом АДРЕСА_1 , згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 серпня 2018 року, покупцем в якому вказано ОСОБА_2 придбана за його особисті кошти, які він взяв у кредит.

02 серпня 2018 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання кредиту (встановлення відновлювальної кредитної лінії) під заставу майнових прав на грошові кошти № 493509403 (т. 2 а.с. 19-29).

14 серпня 2018 року з відновлювальної кредитної лінії ним було знято кошти в сумі 275 900, 00 грн., а 27 вересня 2018 року 140 900, 00 грн. і 149 900, 00 грн.

Кредитна лінія була повністю погашена та 21 вересня 2019 року закрита (т. 2 а.с. 18).

За твердженням позивача ОСОБА_3 покупцем є той, хто заплатив за товар.

Укладенням оспорюваного правочину були порушені його права та обов`язки враховуючи той факт, що саме він оплачував власними коштами всю суму за придбання спірної земельної ділянки.

Цегляний гараж про який ОСОБА_2 щодо якого заявляє свої вимоги у зустрічному позові збудований ним особисто і за його кошти. Цей гараж збудовано без дозвільних документів, а тому є самочинно збудованим, про що зазначено у технічному паспорті.

Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16 серпня 2018 року, кадастровий номер :05:001:0048, в частині покупця та визнати ОСОБА_3 покупцем за цим договором.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на самочинно побудований цегляний гараж.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на спірну земельну ділянку (т. 2 а.с. 9-16).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року прийнято змінені позовні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 . Залучено до участі у справі третю особу, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 . Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_3 та об`єднано в одне провадження з первісною та зустрічною позовними заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 46-47).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та поділено у рівних частках майно набуте у шлюбі, а саме:

земельну ділянку площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом АДРЕСА_1 ;

обладнання, встановлене на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом АДРЕСА_1 , яке складається з фото модулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт.

автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 51 890, 24 грн, що становить Ѕ частку грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 , згідно договору № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_2 , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно.

В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 та позову третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 5 994, 68 грн. (т. 3 а.с. 142-155).

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14 259, 45 грн. Судові витрати ОСОБА_3 залишено за ним (т. 3 а.с. 209-211).

В апеляційній скарзі третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_3 просить рішення суду в частині визнання земельної ділянки площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та в частині відмови в задоволені його позову скасувати і ухвалити нове рішення про визнання ОСОБА_3 покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 серпня 2018 року, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом АДРЕСА_1 . У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання цієї земельної ділянки спільною сумісною власністю та її поділ відмовити, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (т. 3 а.с. 217- 223).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка-позивачка ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 , посилаючись на те, що у цій частині рішення було ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (т. 4 а.с.29-37).

В апеляційній скарзі відповідачка позивачка ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом АДРЕСА_1 , яке складається з фото модулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт., спільною сумісною власністю подружжя та його поділ та стягнення з неї грошових коштів у сумі 51 890, 24 грн отриманих нею згідно договору № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного з ТОВ «Енера Вінниця», а також про відмову в задоволені її зустрічного позову в частині визнання за нею права приватної власності на обладнання, встановлене на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресом АДРЕСА_1 , яке складається з фото модулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт., скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 та про задоволення її зустрічного позову в зазначених частинах рішення суду. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилалась на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме судом безпідставно не були застосовані положення частини 6 статті 57 СК України, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в певній частині та ухвалення нового рішення (т. 3 а.с. 230-236).

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач-відповідач ОСОБА_1 просить відхилити в повному обсязі подану ОСОБА_2 апеляційну скаргу, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції є законними і обґрунтованими (т. 4 а.с. 4-17).

В апеляційні скарзі на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року відповідачка-позивачка ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 259, 45 грн. та відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Зубаня О.О. про ухвалення додаткового рішення посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 є незаконним і підлягає скасуванню.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 квітня 2022 року в задоволенні клопотань ОСОБА_1 про призначення комплексної правової та технічної експертизи документів та про витребування доказів відмовлено (т. 4 а.с. 69).

В судовому засіданні позивач відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Зубань О.О. заперечували щодо задоволення апеляційних скарг ОСОБА_2 , зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими. Щодо апеляційної скарги ОСОБА_3 покладались на розсуд суду.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Усов Ю.В. в судовому засіданні свої апеляційні скарги підтримали, посилаючись на аргументи викладені у них, просили їх задовольнити у повному обсязі. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 просили залишити без задоволення.

В судовому засіданні третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_3 та його представник адвокат Федик Ю.Ю. апеляційні скарги ОСОБА_2 просили залишити без задоволення, а їх апеляційну скаргу задовольнити з мотивів викладених у ній.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 26 вересня 1998 року до 19 березня 2020 року (т. 1 а.с. 17-18).

Згідно із нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 серпня 2018 року укладеного між ОСОБА_6 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець), продавець передав у власність (продав), а покупець прийняла у власність (купила) вільну від забудов земельну ділянку площею 0, 1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 19-22).

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 16 серпня 2018 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0, 1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 серпня 2018 року (т. 1 а.с. 23).

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Водночас за змістом частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній до 01.01.2011) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України (чинна редакція) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 217 зазначеного Кодексу недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Як уже зазначалося, ОСОБА_3 вступив у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та подав позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки в частині зазначення покупцем ОСОБА_2 , визнання його покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на майно, вважаючи, що оспорюваним правочином були порушені його права та обов`язки враховуючи той факт, що саме він оплачував власними коштами всю суму за придбання спірної земельної ділянки.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Згідно з копіями розписок, складених ОСОБА_6 від 16 серпня 2018 року та від 27 вересня 2018 року він отримав від ОСОБА_3 через ОСОБА_1 16 серпня 2018 року грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що еквівалентно 275 000 гривень, та 27 вересня 2018 року грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що еквівалентно 280 000 гривень в рахунок оплати за земельну ділянку, що розташована за адресом АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 207; 208).

Із свідчень ОСОБА_6 наданих у суді вбачається, що огляд спірної земельної ділянки та передача йому грошових коштів за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 серпня 2018 року в нотаріальній конторі здійснювалось саме подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В подальшому спірна земельна ділянка використовувалась теж подружжям ОСОБА_5 , а не третьою особою ОСОБА_3 .

У пункті 2.1. розділу 2 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 серпня 2018 року укладеного між ОСОБА_6 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець), сторони домовились не проводити оцінку земельної ділянки у незалежних експертів, а оцінили вартість за домовленістю, що відповідає ціні, за яку вчинено продаж, а саме 10 000 (десяти тисячам) доларів США, що (за домовленістю станом на 16 серпня 2018 року 1 долар США дорівнює 27,50 грн.) еквівалентно 275 000 (двомстам семидесяти п`яти тисячам) гривень.

Сторони заявили, що ця сума повністю сплачена Покупцем і отримана Продавцем до підписання цього договору. На час підписання договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків (т. 1 а.с. 20).

Відмовляючи у позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 про , суд першої інстанції, з`ясував характер спірних правовідносин сторін, надав оцінку змісту порушеного права (інтересу) ОСОБА_3 в оспорюваному договору в частині зазначення покупцем ОСОБА_2 , дослідив обставини справи і наявні у ній докази та обґрунтовано визнав недоведеним ОСОБА_3 належними засобами доказування у розумінні положень статей 76-79, 95 ЦПК України факт порушення цим договором в оспорюваній частині прав і законних інтересів позивача, які підлягали би захисту у судовому порядку.

Згідно із Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого 28 вересня 2020 року за заявою ОСОБА_1 , власником земельної ділянки площею 0, 0030 га кадастровий номер :02:002:0307 за адресом АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 187).

Згідно із технічним паспортом на гараж виготовленим Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_1 , станом на 21 липня 2015 року, цегляний гараж площею 30,4 кв.м за адресом АДРЕСА_2 зведено самочинно (т. 1 а.с. 241-246).

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям (такий висновок міститься у постанові Верховного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц).

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27 травня 2015 року у справі№ 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17), від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18), від 18 квітня 2019 року у справі № 306/2140/17.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_2 в частині вимоги про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 не введеного в експлуатацію цегляного гаража, площею 0, 0035 кв.м., розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :02:002:0307 за адресом АДРЕСА_2 та у позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 в частині визнання права власності на цей же цегляний гараж , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заявлені вимоги є безпідставними.

В частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні її зустрічного позову в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя спірного самочинно збудованого цегляного гаража рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 03 травня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрований власником автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (т. а.с. 66).

Згідно звіту про оцінку транспортного засобу NISSAN X-TRAIL від 12 серпня 2020 року ринкова вартість КТЗ NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, номер шасі (кузов рами) НОМЕР_3 на дату оцінки складає 322 940 (триста двадцять дві тисячі дев`ятсот сорок) грн. 00 коп. без ПДВ (т. 1 а.с. 58-65).

В частині поділу автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Згідно із договором про іпотечний кредит № VIW3G1 від 25 жовтня 2007 року укладеного ЗАТ «ПриватБанк» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник), Кредитор надав Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч гривен) кредиту (т. 1 а.с. 26-33).

Згідно із пунктом 1.3 цього договору, кредит надається строком погашення не пізніше 25.10.2032р. на поліпшення якості окремого житлового будинку розташованого за адресом: АДРЕСА_3 .

В частині відмови у позові ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 63 344, 79 грн в рахунок компенсації Ѕ боргових зобов`язань за іпотечним кредитом від 25 жовтня 2007 року (т. 1 а.с. 210-211) рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт., стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 51 890, 24 грн, що становить Ѕ частку грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 , згідно договору № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_2 , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно, та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 в частині визнання за нею права приватної власності на вказане обладнання, суд першої інстанції визнав встановленими обставини щодо належності подружжю ОСОБА_5 спірного обладнання на праві спільної сумісної власності.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Згідно з положеннями статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції, саме в цій частині, не відповідає.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Наведене вище відображає зміст презумпції спільної сумісної власності подружжя, спростування якої є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується.

Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Крім того, частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно наданої інформації відділом адресно-довідкової роботи Управління ДМС України у Вінницькій області місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресом: АДРЕСА_4 , з 20 квітня 2004 року (т. 1 а.с. 78).

Відповідно до копії договору дарування від 04 грудня 2009 року, укладеного між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони, дарувальники передали безоплатно у власність (подарували), а ОСОБА_2 прийняла в дарунок ѕ частки квартири під номером АДРЕСА_5 , в подальшому право власності було зареєстровано за ОСОБА_2 в КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» (т. 2 а.с. 88-91).

Згідно довідки приватного підприємства «ДОБРОБУД ВІН» міста Вінниці від 05 жовтня 2020 року за № 143 ОСОБА_2 не зареєстрована та не проживає за адресом АДРЕСА_6 з 01 січня 2019 року по дату видачі цієї довідки (т. 1 а.с. 168).

Згідно із актом складеним сусідами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_2 не проживає за адресом АДРЕСА_6 з 01 січня 2019 року (т. 1 а.с. 169).

Із свідчень допитаного в суді першої інстанції, ОСОБА_10 убачається, що він підписував вказаний акт із іншими сусідами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки до початку 2019 року ОСОБА_2 із чоловіком ОСОБА_1 постійно їздили на роботу разом, проте із початку 2019 року ОСОБА_2 жодного разу не бачив.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що знає подружжя ОСОБА_5 ще з 2008 року, та що вони ближче до літа 2019 року припинили шлюбні відносини. У той час ОСОБА_2 вже проживала окремо від свого чоловіка, із своїми батьками.

Згідно із актом складеним сусідами ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 від 13 листопада 2020 року, ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_7 з 01 січня 2019 року (т. 2 а.с. 39).

Згідно із частинами першою та другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Адвокат позивача-відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_17 самостійно, в позасудовому порядку оформив опитування осіб, які підписали акт від 13 листопада 2020 року, а саме ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обставини викладені в зазначеному акті від 13 листопада 2020 року, не спростовані позивачем-відповідачем ОСОБА_1 належними і допустимими доказами.

Згідно з положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із зібраними у справі доказами та з урахуванням вимог статті 89 ЦПК України , апеляційний суд дійшов висновку, що подружжя ОСОБА_5 з 01 січня 2019 року проживало окремо у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Згідно із договором підряду від 02 квітня 2019 року укладеного ОСОБА_2 (Замовник) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_18 (Виконавець) Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується за завданням Замовника виконати, у відповідності до умов даного Договору, роботу, а Замовник зобов`язується прийняти цю роботу згідно з актами приймання передачі та оплатити її (т. 1 а.с. 130-132).

За умовами пункту 2.1. цього договору Виконавець виконує будівництво сонячної електростанції з власного матеріалу та обладнання. Вартість робіт за цим Договором встановлюється в кошторисах (додаткових угодах), що становлять невід`ємну частину цього Договору.

Згідно із пунктом 5.1. договору загальна вартість робіт та витрати щодо виконання робіт складають суму, що визначена за домовленістю Сторін та становить 471 446 (чотириста сімдесят одна тисяча чотириста сорок шість гривень).

Згідно з Актом приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2019 року роботи на суму 471 446, 21 грн виконано станом на 30 квітня 2019 року (т. 1 а.с. 133-141; 154-155).

Згідно із договором позики від 30 квітня 2019 року укладеного між ОСОБА_19 (Позикодавець) і ОСОБА_2 (Позичальник), Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк до 30 квітня 2024 року (т. 1 а.с. 165).

Згідно із розпискою від 30 квітня 2019 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_19 кошти в сумі 25 000 доларів США, відповідно до умов зазначеного договору позики від 30 квітня 2019 року (т. 1 а.с. 165).

Згідно із розписки від 30 квітня 2020 року ОСОБА_19 , він отримав від ОСОБА_2 4800 (чотири тисячі вісімсот) доларів США в рахунок часткового погашення заборгованості за договором позики від 30 квітня 2019 року (т. 1 а.с. 167).

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що ОСОБА_1 при укладенні зазначеного договору позик участі не брав.

Сам по собі факт придбання ОСОБА_1 будівельних матеріалів, зокрема профнастилу та шурупів 15 березня 2019 року та 29 травня 2019 року не підтверджує його участі в будівництві сонячної електростанції, адже за умовами пункту 2.1. договору підряду від 02 квітня 2019 року пункту 2.1. виконавець виконує будівництво сонячної електростанції з власного матеріалу та обладнання.

17 травня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» (Постачальник) уклало із ОСОБА_2 (Споживач) договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним господарством (т. 1 а.с. 156-161).

За умовами цього договору Споживач бере на себе зобов`язання продавати Постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного господарства, величина встановленої потужності становить: з енергії сонячного випромінювання 30 кВт, з енергії вітру 0 кВт, а Постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у Споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в строки , передбачені цим договором (пункт 1.1 Договору).

Згідно із Додатковою угодою № 1 до Договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним господарством від 17.05.2019 № 452-4 доповнено Розділ 8 «Інші Умови» Договору пунктом 8.2. з якого убачається, що не підлягає розголошенню третім особам без відома та письмового погодження другої сторони Договору інформації про виконання умов цього Договору (т. 1 а.с. 164).

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене апеляційна скарга ОСОБА_2 у цій частині оскаржуваного рішення підлягає задоволенню, а рішення суду у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 в частині визнання за нею права приватної власності на обладнання встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт., та про відмову у позові ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт., та про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 51 890, 24 грн, що становить Ѕ частку грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 , згідно договору № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_2 , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно.

При вирішенні питання розподілу судових витрат апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню у відповідній частині, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір у розмірі 6306 грн, а тому з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позову (63,94 %) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 4032,05 грн (6306 х 63,94 % = 4032,05).

При зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_20 сплатила судовий збір у розмірі 6770,90грн, а тому з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позову (71,67 %) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 4852,70 грн (6770,90 х 71,67 % = 4852,70).

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 7080,00грн. У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з урахуванням принципу пропорційності з ОСОБА_21 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 100 % понесених нею судових витрат, що становить 7080 грн.

Частиною десятою статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторона звільняється від обов`язку сплатити одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, різниця судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 становить 7900,65грн (4852,70 +7080,00 грн 4032,05грн = 7900,65 грн).

Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 18 грудня 2009 року № 4 "Про судове рішення у цивільній справі" роз`яснив, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, лише у разі скасування рішення повністю.

З наведених підстав розподіл судових витрат по оплаті судового збору, здійснений судом першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга ОСОБА_2 на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року підлягає задоволенню частково.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 137; 141; 367; 374; 375; 376; 381; 382; 383; 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт., про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 51 890, 24 грн, що становить Ѕ частку грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 , згідно договору № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_2 , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно, та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 в частині визнання за нею права приватної власності на обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт., а також в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат по оплаті судового збору в сумі 5 994, 68 грн. скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт., та про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 51 890, 24 грн, що становить Ѕ частку грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 , згідно договору № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_2 , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно відмовити.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресом АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 шт., інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 шт., металевого навісу 1 шт.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 7900,65 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 259, 45 грн. скасувати і в цій частині ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом справи в суді першої інстанції, в сумі 7 000 (сім тисяч) гривен.

В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, поштовий індекс: 01001, .

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

Т.М. Шемета