Справа № 355/993/21
Провадження № 2/355/292/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Котенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2021 позивач 1 ОСОБА_1 , позивач 2 ОСОБА_2 , позивач 3 ОСОБА_3 звернулись до суду з позовною заявою до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 була відкрита спадкова справа. До складу спадкового майна ввійшла ј частка квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.04.1996. Іншими співвласниками зазначеної квартири були позивачі:- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Рідні діти спадкодавця ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини на користь онуків спадкодавця позивача 1 ОСОБА_1 та позивача 2 ОСОБА_2 .

28.04.2018 позивач 1 та позивач 2 звернулись до Баришівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

10.04.2021 Баришівською державною нотаріальною конторою було відмовлено в оформленні спадщини, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на квартиру, яке видане органом приватизації «Госпрозрахункове бюро «Альтернатива», не приймається до вчинення нотаріальних дій.

Позивачі вважають, що через невідповідність свідоцтва про оправо власності на житло № НОМЕР_1 від 10.04.1996 та на підставі ст.ст. 317, 319, 321,1218, 1265, ЦК України, виникає необхідність у визнанні права власності на відповідні частки квартири за всіма співвласника.

На виконання вимог п. п. 2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі.

21.07.2021 подано клопотання від представника позивачів адвоката Куценко Н.В., про необхідність витребувати у Баришівської районної держаної нотаріальної контори копію спадкової справи №54/2018, заведеної після смерті ОСОБА_4 .

У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_8 від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області № 692 від 09.08.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С..

Ухвалою суду від 25.11.2021 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С., призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та задоволено клопотання представника позивачів про витребування у Баришівської районної держаної нотаріальної контори копію спадкової справи №54/2018, заведеної після смерті ОСОБА_4 .

23.02.2022 на адресу суду надійшло клопотання від представника позивачів адвоката Куценко Н.В., про розгляд справи без участі позивачів та їх представника.

23.02.2022 на адресу суду надійшло клопотання від відповідача, в якому Баришівська селищна рада позовні вимоги не визнала, більш чітко причину невизнання позову в листі не обґрунтувавши, та просила справу розглядати без участі відповідача.

23.02.2020 від Баришівської районної держаної нотаріальної контори на адресу суду надійшла копія спадкової справи №54/2018, заведеної після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 23.02.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України.

У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.04.1996 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було приватизовано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., загальна площа 55,40 кв.м., відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Таким чином, судом встановлено, що 10.04.1996 спадкодавець ОСОБА_4 та позивачі, як члени сім`ї спадкодавця, прийняли участь у приватизації державного житлового фонду спірної квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво про право власності було видане Госпрозрахунковим бюро «»Альтернатива» (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 05.12.2017, виданий виконавчим комітетом Волошинівської сільської ради Баришівського району Київської області (а.с. 9).

Після її смерті, 09 грудня 2018 року Баришівською районною державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № у спадковому реєстрі 61985746 (а.с. 44).

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями за законом є: ОСОБА_5 - донька, факт родинних відносин підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 13.01.1968, ОСОБА_6 - донька, факт родинних відносин підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 28.10.1959, ОСОБА_7 донька, факт родинних відносин підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 14.07.1957.

09.02.2018 до Баришівської районної державної нотаріальної контори надійшли заяви від спадкоємців ОСОБА_4 , а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - донька, ОСОБА_11 , про відмову від прийняття спадщини на користь онуків спадкодавця позивача 1 ОСОБА_2 та позивача 2 ОСОБА_1 .

28.04.2018 позивач 1 та позивач 2 звернулись до Баришівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

10.04.2021 Баришівською державною нотаріальною конторою відмовлено в оформленні спадщини, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на квартиру, яке видане органом приватизації «Госпрозрахункове бюро «Альтернатива», не приймається до вчинення нотаріальних дій. (а.с. 45).

За змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), приватизація здійснюється, серед іншого, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю.

Як слідує з положень ст. 5. Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

За змістом ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції у наведеній тут частині, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) і організація продажу може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України.

Згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого 05.12.2007 виконавчим комітетом Волошинівської сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Волошинівка, Баришівський р-н, Київська обл.

Як слідує з копії паспорта позивача НОМЕР_6 , вона зареєстрована у спірній квартирі з 1996 року, тобто, постійно проживала разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини і належить до кола спадкоємців (а.с. 15). Позивач 1 та позивач 2 є рідними дітьми позивача 3, що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи № 54/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки №73 від 09.02.2018, виданої виконавчим комітетом Волошинівської сільської ради Баришівського району Київської області, яка міститься в матеріалах спадкової справи, померла ОСОБА_4 була зареєстрована по день смерті за адресою: АДРЕСА_2 , та крім неї у спадковій квартирі були зареєстровані та проживають позивач 1, позивач 2 та позивач 3.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.04.1996, спірна квартира значиться належною на праві приватної спільної власності ОСОБА_4 та позивачам.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217).

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У статті 67 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-12 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.. (ч.1 ст.95 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору позивач 1 та позивач 2 мають достатні правові підстави на визнання за ними права власності на 1/8 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, як спадкоємці після померлої ОСОБА_4 , оскільки дане нерухоме майно є складовою спадкової маси спадкодавця, що на момент смерті належало їй на праві власності та враховуючи відсутність інших спадкоємців за законом.

Тому суд вважає що у позовні вимоги позивача 1 та позивача 2 підлягають частковому задоволенню.

На думку суду вимогу позивача 3 про визнання за нею права власності на 1/4 частки квартири, загальною площею 63,2 кв.м., розташована кв. АДРЕСА_2 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

На час виникнення у позивачів права власності на 1/4 частку у спірній квартирі в порядку приватизації, право власності врегульовувалось положеннями Закону України «Про власність», що втратив чинність відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Цивільного кодексу України» від 27.04.2007.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у його редакції, чинній за станом на 06.01.94 р., громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом.

За змістом ст. 4 ЦК України у ред. 1963 р., що був чинним до 01.01.04 р. цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно - правових наслідків.

Передача житла у власність громадянам відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є одним із видів угод (правочином) у розумінні норм цивільного права, що не заборонені законом.

Суд враховує положення ст. ст. 5, 6 ЦК України у ред. 1966 р., відповідно до яких цивільні права охороняються законом. При здійсненні прав і виконанні обов`язків громадяни і організації повинні додержувати законів, поважати правила соціалістичного співжиття і моральні принципи суспільства.

Захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, зокрема, шляхом, серед іншого, визнання цих прав.

За змістом ст. 41 ЦК України у ред. 1963 р., угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво - або багатосторонніми (договори).

Відповідно до положень ст. ст. 112, 113 ЦК України у ред. 1963 р., майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Отже, позивачі, поряд зі спадкодавцем ОСОБА_4 , прийняли участь у приватизації спірної квартири та у їх власність перейшла по 1/4 частки в порядку приватизації державного житлового фонду, оскільки позивачі та ОСОБА_4 як наймачі спірної квартири мали рівні права щодо користування нею та здобули рівні права при її приватизації у отриманні у приватну власність по 1/4 її частці кожен.

Отже, позивач 3 ОСОБА_12 , поряд із ОСОБА_4 прийняла участь у приватизації спірної квартири та у її власність перейшла 1/4 її частка в порядку приватизації державного житлового фонду, оскільки позивач 3 та її покійна мати, як наймачі спірної квартири, мали рівні права щодо користування нею та здобули рівні права при її приватизації у отриманні у приватну власність по 1/4 її частці кожен.

З матеріалів спадкової справи № 54/2018, заведеної щодо майна спадкодавиці ОСОБА_4 , вбачається, що позивач 3 звернулась 09.02.2018 до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавиці у встановленому законом порядку.

Оскільки вимог щодо приватизації житла заявлено не було, то вимога позивача 1, позивача 2 та позивача 3 про визнання за ними права власності на вже належну їм 1/4 частку у спірній квартирі, не підлягає задоволенню з врахуванням вищенаведених норм права про приватизацію та того факту, що позивачі прийняли участь у приватизаційному процесі разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , як член сім`ї останньої, набувши, таким чином право власності на рівну з нею частку у спірній приватизованій квартирі.

Крім того, спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) держаного житлового фонду хоча й вирішуються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права власності на квартиру, а визнання безпідставною відмову органу приватизацйії передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обовязку на останнього оформити привтизацію житлового приміщення.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 263 265, ЦПК України, на підставі ст. ст. 15, 16, 328, 1 222, 1 258, 1 264, 1 269, 1 270 ЦК України, ст. 1, ч. 1 ст. 3, ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 06.01.94 р.), ст. ст. 4, 41, 112, 113 ЦК України в ред. 1963 р., суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/8 частки квартири, загальною площею 63,2 кв.м., розташована кв. АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/8 частки квартири, загальною площею 63,2 кв.м., розташована кв. АДРЕСА_2 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Червонописький