Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6745/21 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в режимі відеоконфереції цивільну справу № 274/6745/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром маркет", Бердичівського відділу ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2022 року, ухваленого під головуванням судді Большакової Т.Б. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила визнати виконавчий напис від 23.09.2020 за №16357, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем щодо стягнення з ОСОБА_1 за період з 11.06.2018 по 23.09.2020 включно, суму у розмірі: 25 000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч грн. 00 коп.) заборгованості за тілом кредиту; 50,00 грн. (п`ятдесят грн. 00 коп.) плати за вчинення виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 23.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис за №16357 щодо звернення стягнення з позивача у розмірі 25050 грн., з яких 20 000,00 грн (двадцять тисяч грн. 00 коп) заборгованість за тілом кредиту, 50,00 (п`ятдесят грн. 00 коп.) плата за вчинення виконавчого напису.

19.07.2021 Бердичівським ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження ВП №66108318.

29.07.2021 виконавчий напис за №16357 позивач отримала на руки у Бердичівському ВДВС Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції за своєю вимогою.

Вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинений з порушеннями чинного законодавства, та є таким, що не підлягає виконанню.

Вказала, що виконавчий напис від 23.09.2020 було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем за кредитним договором №028-151474/13-00938-вкл-к від 06.12.2013, що був укладений між нею та ПАТ «Фінанси та кредит», тобто через 8 років із пропущенням строку звернення за вчиненням виконавчого напису, передбаченого законом. Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом на підставі належних фінансових документів та нотаріус не повідомив боржника, що до неї звернулися із заявою про вчинення виконавчого напису, що створило ситуацію, коли боржник не міг заперечити проти незаконно нарахованих сум, а тому нотаріус не повинен був вчиняти виконавчий напис.

Також зазначила, що нотаріус вчинив виконавчий напис із порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким передбачено вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу кредитного договору.

Вказала, що було помилково накладено арешт на її грошові кошти (мінімальну пенсію), постанову про відкриття виконавчого провадження винесено державним виконавцем з порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено частково.

Визнано виконавчий напис №16357 від 23.09.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» боргу за період з 11.06.2018 по 23.09.2020 включно у сумі: 25 000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч грн. 00 коп.) заборгованості за тілом кредиту; 50,00 грн. (п`ятдесят грн. 00 коп.) плати за вчинення виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь держави судовий збір у сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь держави судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.).

В задоволенні вимог до Бердичівського відділу ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги аналогічні мотивам позовної заяви. Позивач наголошує, що будь-яких правовідносин з відповідачем у неї ніколи не було, а тому зазначена у виконавчому написі заборгованість не може бути безспірною, письмової вимоги про усунення порушень позивач не отримувала. Крім того зазначає, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом першої інстанції проігноровано право позивача на звільнення від сплати судового збору у цій категорії справ. Також, суд першої інстанції при розгляді справи порушив норми процесуального законодавства щодо належного повідомлення позивача про дату і час розгляду справи. Також вважає мотиви рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до Бердичівського відділу ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції незаконними.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Позивач ОСОБА_1 брала участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції, у своїх поясненнях доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Інші учасники судового процесу до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 23.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_1 невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ "Фінпром маркет", якому ТОВ "Фінансова компанія "Арбімаркет" відступлено право вимоги на підставі договору про відступлення прав вимоги від 04.08.2020, якому в свою чергу ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", на підставі договору про відступлення права вимоги № 000116-а від 12.06.2018, відступлено право вимоги за кредитним договором №028-151474/13-00938-вкл-к від 06.12.2013, укладеного між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ОСОБА_1 .

Виконавчим написом задоволено вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про стягнення з ОСОБА_1 за період з 11.06.2018 по 23.09.2020 суми у розмірі 25000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 50,00 грн плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 25050,00 грн. (а.с.6, 59 зворот).

У виконавчому написі зазначено, що він набирає чинності з дня його вчинення і має бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня його вчинення.

За заявою ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» 19 липня 2021 року державним виконавцем Бердичівського відділу ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький ) Тимощук О.В. винесено постанову про відкриття виконавче провадження №66108318, постановою про арешт коштів боржника від 19.07.2021 звернено стягнення на кошти боржника ОСОБА_1 в розмірі 25050,00 грн.(а.с.7).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, зазначив, що розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог до Бердичівського відділу ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції, суд першої інстанції вказав, що позивачем заявлено вимоги до неналежного відповідача - Бердичівського відділу ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У справі, яка переглядається, спір між сторонами виник щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Згідно з положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, від 10 листопада 2021 року по справі №758/14854/20.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що виконавчий напис вчинено за відсутності належних документів, що передбачені п. 1 Переліку, а саме - нотаріально посвідченого договору, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, обгрунтовано вказав, що серед документів, наданих стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, всупереч п. 1Переліку відсутній, також матеріали справи не містять відомостей про наявність первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо) під час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначений у виконавчому написі, є безспірними.

Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи не пропущено стягувачем строк позовної давності, а також не встановлено, коли було здійснено останню оплату по кредиту.

Обґрунтовуючи позов, позивач ОСОБА_1 , серед іншого, посилалась на те, що виконавчий напис вчинено без попереднього направлення їй стягувачем будь-якої письмової вимоги та без надання нотаріусу документів, що підтверджують безспірність суми боргу.

У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять.

Колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові № 645/1979/15-ц від 23 червня 2020 року роз`яснила, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом було порушено порядок його вчинення, а саме не встановлено безспірність заборгованості на підставі оригіналу кредитного договору та відповідних фінансово-розрахункових документів, які дають можливість встановити дійсний обсяг заборгованості по кредитному договору з урахуванням виконання кредитних зобов`язань позивачем щодо погашення боргу, не направлено письмову вимогу про погашення заборгованості, що об`єктивно позбавило позивачку бути вчасно обізнаною і проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора, а тому суд дійшов обгрунтованого висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Також, колегія суду вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції, що позивачем заявлено вимоги до неналежного відповідача - Бердичівського відділу ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції з мотивів, викладених у рішенні суду першої інстанції. Зазначені мотиви є правильними і додаткового правового обгрунтування не потребують.

В позовній заяві не вказано, яким чином Бердичівський відділ ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції порушив права ОСОБА_1 з огляду на предмет спору визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Із аналізу змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 по суті не згодна з діями державного виконавця під час примусового виконання оспореного виконавчого напису.

Колегія суддів зазначає, що вказані доводи позивача не входять до підстав доказування предмету даного спору, а можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні у передбаченому законом порядку.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду першої інстанції.

Зокрема, доводи в апеляційній скарзі, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом першої інстанції проігноровано право позивача на звільнення від сплати судового збору у цій категорії справ, не можуть бути враховані, оскільки ухвалою суду від 18.11.2021 задоволено заяву ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору.

Доводи про те, що суд першої інстанції при розгляді справи порушив норми процесуального законодавства щодо належного повідомлення позивача про дату і час розгляду справи не заслуговують на увагу, оскільки позивач брала участь у розгляді справи, подавала клопотання, судове рішення по справі 10.02.2022 прийнято за її участі.

В апеляційній скарзі позивач висловлює свою незгоду з ухваленим рішенням, вважаючи, що судом були допущені численні порушення норм матеріального та процесуального права.

Такі доводи є безпідставними і грунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права.

Так, судом першої інстанції фактично повністю задоволено вимоги позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Мотиви суду відповідають підставам позову.

Інших вимог позивач не заявляла.

Суд розглянув справу відповідно до принципу диспозитивності, в межах заявлених позовних вимог (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Доводи щодо оскарження дій державного виконавця у цій справі є безпідставними, про що уже зазначено апеляційним судом.

Прохання позивача в апеляційній скарзі направити справу для продовження розгляду до того самого суду першої інстанції суперечить нормам діючого цивільного процесуального кодексу України. Зазначене право апеляційного суду стосується лише ухвал суду, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (ст.379 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.05.2022.

Головуючий Судді