провадження № 2/294/55/22
справа № 294/1271/21
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року Чуднівський районний суд Житомирської області

у складі:

головуючого - судді Лесько М.О.,

при секретарі Івашкевич В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чуднові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2021 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача ОСОБА_3 та після її смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) члена КСП «Іскра», яка розташована на території Трощанського старостинського округу Вільшанської сільської об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області. Позивач та його сестра ОСОБА_2 є спадкоємцями за заповітом, але оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач не може у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку (пай), тому змушений звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності. Інші спадкоємці за законом і за заповітом відсутні.

Позивач у судове засідання не з`явився, в тексті позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи без його участі.

Від представника відповідача - сільського голови Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області Сергія Мельника до суду надійшов відзив, у якому зазначено, що відповідач позов визнає повністю та просить розглянути справу за відсутності представника сільської ради.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у встановлений судом строк відповідач відзив не надала, інших заяв чи клопотань до суду не подавала.

На підставі статей 211, 223, 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України), суд вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін та ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0200259, ОСОБА_3 належить право на земельну частку (пай) члена КСП «Іскра» розміром 3,74 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Трощанського старостинського округу Вільшанської сільської об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.05.2004, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області (а.с.9).

Відповідно до заповіту ОСОБА_3 , складеного 03.03.1995 в с. Троща Чуднівського району Житомирської області, посвідченого секретарем Трощанської сільської ради Чуднівського району Житомирської та зареєстрованого у реєстрі за № 8, спадкодавець ОСОБА_3 , все майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось заповіла племіннику ОСОБА_1 та племінниці ОСОБА_4 (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого повторно 24.03.2000 Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с 8).

Згідно заяви ОСОБА_2 , зареєстрованої в реєстрі за № 1006, справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Д.В., ОСОБА_2 відмовилась від належної їй частки спадщини після смерті тітки ОСОБА_3 на користь племінника померлої ОСОБА_1 (а.с.15).

Судом встановлено, що осіб, які оспорювали б право позивача на дану земельну частку (пай), немає.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Відповідно до ст.4 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.9 ст.5 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990 у редакції від 05.05.1993, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з частинами 6-9 статті 6 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990 у редакції від 05.05.1993 при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ і організацій. До числа осіб, зайнятих у соціальній сфері, належать працівники освіти, охорони здоров`я, культури, побутового обслуговування населення, зв`язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів, а також пенсіонери з числа цих осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають:

колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай);

громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З таких підстав суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування підлягають задоволенню як обґрунтовані та доведені.

На підставі наведеного вище обґрунтування та керуючись статтями 4, 12, 13, 76, 81, 82, 211, 223, 258-259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, статтями 328, 374, 392 ЦК України, статтями 5, 6 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990 у редакції від 05.05.1993, статтею 122 Земельного кодексу України, статтями 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», положеннями Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720/95 від 08.08.1995 року, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) право на земельну частку (пай) члена КСП «Іскра» розміром 3,74 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Трощанського старостинського округу Вільшанської сільської об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області, згідно сертифікату серії ЖТ №0200259 від 23.04.1997 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті його тітки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Чуднівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження чи на перегляд заочного рішення, якщо апеляційна скарга чи заява про перегляд заочного рішення подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги, якщо їх не було подано. У разі подання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи.

Суддя: М.О. Лесько