Постанова

Іменем України

18 травня 2022 року

м. Київ

справа № 521/7697/19

провадження № 61-49св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Одеська міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - громадська організація «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (перейменовано - громадська організація «Одеська обласна організація автомобілістів»),

особа, яка не брала участі у справі, - громадська організація «Всеукраїнська спілка автомобілістів»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» на постанову Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Князюка О. В., Таварткіладзе О. М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - громадська організація «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», про скасування рішення.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - громадська організація «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (далі - ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів»), про скасування рішення.

Позов мотивовано тим, що рішення Одеської міської ради від 10 вересня 2015 року № 7078-VI «Про надання дозволу ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,7887 га, за адресою: АДРЕСА_1 в оренду для експлуатації і обслуговування нежитлових будівель та споруд автостоянки № 35» є протиправним та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що цим рішенням Одеської міської ради надається дозвіл ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на відведення вказаної земельної ділянки за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :68:002:0028, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1

ОСОБА_1 у позові зазначає, що відповідач порушив процедуру прийняття оскаржуваного рішення, оскільки Одеська міська рада не мала законних повноважень щодо розпорядження земельної ділянкою, яка перебуває у приватній власності позивача.

На підтвердження своїх прав щодо спірної земельної ділянки позивач посилається на те, що 13 січня 2010 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0904 га, за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якої у червні 2011 року позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :68:002:0028, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому, 23 травня 2013 року внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за позивачем права власності на цю земельну ділянку.

Відтак, позивач стверджує, що на момент прийняття спірного рішення Одеською міською радою, а саме - станом на 10 вересня 2015 року ОСОБА_1 вже був власником земельної ділянки площею 0,0904 га, з кадастровим номером :68:002:0028, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка частково співпадає своїми межами із земельною ділянкою, що відведена ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів». Вказане, на думку позивача, свідчить про порушення його права власності та підлягає захисту шляхом скасування відповідного протиправного рішення Одеської міської ради.

Позивач просив скасувати рішення Одеської міської ради від 10 вересня 2015 року № 7078-VI «Про надання дозволу ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,7887 га, за адресою: АДРЕСА_1 в оренду для експлуатації і обслуговування нежитлових будівель та споруд автостоянки № 35».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2020 року позов задоволено.

Скасовано рішення Одеської міської ради № 7078-VI від 10 вересня 2015 року «Про надання дозволу ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,7887 га, за адресою: АДРЕСА_1 в оренду для експлуатації і обслуговування нежитлових будівель та споруд автостоянки № 35».

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що на час розгляду справи ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :68:002:0028. Надані позивачем докази підтверджують, що земельна ділянка, площею 1,7887 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на відведення в оренду якої надано оспорюваним рішенням Одеської міської ради від 10 вересня 2015 року № 7078-VI, фактично відводиться за рахунок земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :68:002:0028, що належить на праві власності позивачу. За таких обставин, права позивача підлягають захисту шляхом скасування рішення Одеської міської ради від 10 вересня 2015 року № 7078-VI.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» задоволено.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2020 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» про скасування рішення Одеської міської ради від 10 вересня 2015 року № 7078-VI відмовлено.

Здійснено перерозподіл судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» судовий збір у сумі 1 152,60 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що станом на час вирішення цього спору у судах першої та апеляційної інстанцій спірна земельна ділянка не передавалася в оренду ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», а саме оспорюване рішення Одеської міської ради про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є підставою для передачі спірної земельної ділянки в оренду. Отже, апеляційним судом не встановлено факту виникнення, зміни чи припинення будь-яких цивільних прав чи обов`язків за наслідками прийняття Одеською міською радою рішення від 10 вересня 2015 року № 7078-VI, а тому відсутнє порушення приватного права ОСОБА_1 у спірних правовідносинах.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у січні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2022 року до Верховного Суду, громадська організація «Всеукраїнська спілка автомобілістів» (далі - ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів»), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і передати справу на новий розгляд.

Рух касаційних скарг в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано її з Малиновського районного суду м. Одеси.

20 січня 2022 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за касаційною скаргою ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».

На підставі ухвали Верховного Суду від 05 травня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 16 травня 2022 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петров Є. В., Сердюк В. В., Стрільчук В. А.

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 724/1127/17.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що він є власником земельної ділянки та виставочно-демонстраційного автосалону за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про реєстрацію за ним права власності на вказане нерухоме майно не скасовано, а тому рішення Одеської міської ради про надання згоди на розроблення проекту землеустрою з метою відведення земельної ділянки, що відбувається за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності позивача, порушує його право власності. Законодавством не передбачено можливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель, які перебувають у приватній власності. ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» самовільно захопила належну позивачу земельну ділянку та користуються нею на власний розсуд без оформлення належної документації.

У касаційній скарзі ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» посилається на пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

У касаційній скарзі ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» зазначає, що ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» була створена як регіональне представництво ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» та все майно організації, зокрема й нежитлові приміщення автостоянки № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві власності ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», а ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» має виключно право оперативного управління майном спілки, яке розташоване на території Одеської області.

Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є рішення Одеської міської ради від 10 вересня 2015 року № 7078-VI «Про надання дозволу ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,7887 га, за адресою: АДРЕСА_1 в оренду для експлуатації і обслуговування нежитлових будівель та споруд автостоянки № 35», тоді як власником автостоянки № 35, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», а тому Одеський апеляційний суд у постанові від 21 жовтня 2020 року вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» без участі останньої у розгляді справи.

Доводи інших учасників справи

Від інших учасників справи не надходило відзиву на касаційні скарги.

У травні 2022 року до Верховного Суду від ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» засобами електронного зв`язку надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, у якій заявник просить долучити до матеріалів справи копію ухвали Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 9/430-05-11867.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 липня 2008 року у справі № 2-6411/2008 позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», Одеського міського управління земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання прав власності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу житлової будівлі, загальною площею 18,5 кв. м, та земельної ділянки, площею 904,0 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 23 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Визнано право власності за ОСОБА_2 на житлову будівлю, загальною площею 18,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 904,0 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати та зареєструвати належним чином оформлений державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 904,0 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 .

Зобов`язано Одеське міське управління земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах підписати державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 904 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 129 т. 1).

На підставі вказаного судового рішення ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №180917, виданий 02 жовтня 2009 року Управлінням Держкомзему у м. Одесі, на земельну ділянку площею 0,0904 га, за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 128 т. 1).

13 січня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0904 га. Місце розташування відчужуваної земельної ділянки: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :68:002:0028 (а. с. 49 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2011 року апеляційну скаргу заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2008 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», Одеського міського управління земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання прав власності та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а. с. 130, 131 т. 1).

08 червня 2011 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :68:002:0028 (а. с. 50 т. 1).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2011 року у справі № 2/1519/4697/11 задоволено позов заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Управління Держкомзему у м. Одесі, ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки та скасування держаної реєстрації права власності. Витребувано від ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0904 га, кадастровий номер :68:002:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0904 га, кадастровий номер :68:002:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5, 6 т. 2).

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2011 року у справі № 2/1519/4697/11 набрало законної сили 03 грудня 2011 року та за заявою Одеської міської ради 05 жовтня 2012 року було видано виконавчий лист № 1519/2-4697/11 на примусове виконання судового рішення від 22 листопада 2011 року.

Постановою головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Жердецького Д. В. від 21 січня 2013 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 05 жовтня 2012 року № 1519/2-4697/11 закінчено згідно з пунктом 8 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що земельну ділянку площею 0,0904 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :68:002:0028, витребувано від ОСОБА_1 та передано представнику Одеської міської ради, про що складений акт державного виконавця від 16 січня 2013 року, що підтверджується постановою старшого державного виконавця Жердецького Д. В. від 16 січня 2013 року, виконавче провадження № 35319872, реєстраційний номер виконавчого провадження: 353199872. Оригінал виконавчого листа від 05 жовтня 2012 року № 1519/2-4697/11 повернуто державною виконавчою службою до суду у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (а. с. 35 т. 3).

23 травня 2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,0904 га, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 13 січня 2010 року (а. с. 151 т. 1).

10 вересня 2015 року рішенням Одеської міської ради № 7078-VI надано дозвіл ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,7887 га, за адресою: АДРЕСА_1 , в оренду для експлуатації і обслуговування нежитлових будівель і споруд автостоянки № 35.

Також, вказаним рішенням Одеської міської ради зобов`язано ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» після формування земельної ділянки надати до виконавчого органу Одеської міської ради щодо забезпечення реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин розроблений і погоджений у встановленому законом порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а. с. 60 т. 1).

22 березня 2017 року земельна ділянка площею 0,0904 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :68:002:0028, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, була зареєстрована за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради, номер запису про право власності: 19877748, на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2011 року по справі № 1519/2-4697/11, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34685339 від 07 квітня 2017 року, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 квітня 2018 року. Зазначені обставини встановлені у постанові Одеського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі № 1519/2-4697/11 (а. с. 49-57 т. 3).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду першої інстанції та заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2011 року у справі №1519/2-4697/11 скасовано, а справу призначено до судового розгляду (а. с. 7-10 т. 2).

Під час нового розгляду справи 17 грудня 2018 року прокуратура Одеської області звернулася до суду із заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради про зміну предмета позову, у якій просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради грошові кошти у розмірі 331 253,00 грн, що дорівнює вартості земельної ділянки, площею 0,0904 га, кадастровий номер :68:002:0028, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи це тим, що на спірній земельній ділянці, площею 0,0904 га, знаходиться виставочно-демонстраційний автосалон, загальною площею 18,5 кв. м, що належить ОСОБА_1 , тому повернути вказану земельну ділянку в натурі до комунальної власності Одеської міської ради неможливо, у зв`язку з чим відшкодуванню підлягає вартість земельної ділянки у розмірі 331 253,00 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року у справі № 1519/2-4697/11 позов прокуратури Одеської області задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради грошові кошти у розмірі 331 253,00 грн, що дорівнює вартості земельної ділянки площею 0,0904 га, кадастровий номер :68:002:0028, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11-13 т. 2).

На виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року ОСОБА_1 сплатив на користь Одеської міської ради 32 253,00 грн та 299 000,00 грн, що в сукупності складає 331 253,00 грн. Цей факт підтверджується копіями квитанцій від 06 березня 2019 року, наданими позивачем (а. с. 53, 54 т. 1).

Не погодившись із рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року у справі № 1519/2-4697/11 ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» подала апеляційну скаргу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 січня 2020 року скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року у справі № 1519/2-4697/11 та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про стягнення грошової компенсації вартості земельної ділянки відмовлено (а. с. 49-57 т. 3).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Касаційне провадження за касаційною скаргою ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» підлягає закриттю із підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 396 ЦПК України.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У справі, яка переглядається у касаційному порядку, правовідносини між учасниками справи виникли щодо скасування рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регулюється статтями 123, 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Цей порядок полягає в такому:

Зацікавлена особа звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У клопотанні зазначаються, зокрема, орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення і додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування надає дозвіл (або мотивовану відмову у його наданні).

За замовленням заінтересованої особи виконавець розробляє проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Він погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає рішення про надання земельної ділянки у користування, яким затверджує проект землеустрою щодо відведення ділянки.

Передача в оренду земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеного рішення шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Отже, правовідносини оренди виникають лише в момент укладення договору оренди.

До цього моменту, починаючи із часу звернення особи до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тривають переддоговірні відносини: сторони ведуть переговори щодо предмета договору, а саме: щодо можливості укладення договору оренди в майбутньому та визначення конкретної земельної ділянки на масиві земель державної або комунальної власності у встановленому законом порядку. Етапи цих переговорів такі:

Звертаючись до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зацікавлена особа звертається до власника земельної ділянки - держави або територіальної громади (в особі відповідного органу) з пропозицією про укладення в майбутньому договору оренди (предмет якого на цей час точно не визначений) та про проведення переговорів з цього приводу.

У дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись).

Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»).

Отже, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду). Проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов`язків сторін в орендних правовідносинах.

Звернення заінтересованої особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за затвердженням проекту землеустрою є пропозицією цієї особи щодо визначення конкретного предмета оренди - земельної ділянки, конкретизованої у проекті землеустрою.

Затвердження проекту землеустрою щодо відведення ділянки засвідчує згоду власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування) із вибором предмета оренди - земельної ділянки, конкретизованої у проекті землеустрою.

Таким чином, внаслідок зазначених дій майбутніми орендарем та орендодавцем погоджується одна із умов майбутнього договору - земельна ділянка, яка стане предметом оренди.

Зазначений правовий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначав, що оспорюване рішення Одеської міської ради від 10 вересня 2015 року № 7078-VI, яким ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відведення цієї земельної ділянки відбувається частково за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :68:002:0028, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить йому на праві приватної власності.

Судами встановлено, що станом на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій Одеська міська рада не затверджувала проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , який би містив інформацію щодо меж земельної ділянки, та не приймала відповідного рішення про надання земельної ділянки у користування (оренду) ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав для скасування оспорюваного рішення Одеської міської ради від 10 вересня 2015 року № 7078-VI про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки таким рішенням визначена лише приблизна площа земельної ділянки та її орієнтовне місцезнаходження, а тому на цьому етапі відсутні достеменні підстави вважати, що відведення ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» земельної ділянки відбувається частково за рахунок земельної ділянки, яка на думку позивача належить йому на праві приватної власності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 права, яке порушено і потребує захисту, оскільки оспорюваним рішенням Одеської міської ради від 10 вересня 2015 року № 7078-VI не вирішено питання щодо прав позивача.

Враховуючи наведене, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що рішення Одеської міської ради про надання згоди на розроблення проекту землеустрою з метою відведення земельної ділянки порушує його право власності, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та фактично зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що законодавством не передбачено можливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель, які перебувають у приватній власності, є необґрунтованими, оскільки у спірних правовідносинах Одеська міська рада прийняла рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності із зазначенням орієнтовної площі та місцезнаходження, така земельна ділянка не є сформована (її площа та межі не визначені).

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» самовільно захопила належну позивачу земельну ділянку та користуються нею на власний розсуд без оформлення належної документації, є безпідставними, оскільки наведені обставини не є предметом доказування у цій справі. ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 724/1127/17, оскільки у справі, на яку посилається заявник, установлено інші фактичні обставини справи, зокрема органом місцевого самоврядування було прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою, яким встановлено і погоджено зовнішні межі земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але цене може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводи не спростовують висновку суду апеляційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Щодо оцінки доводів касаційної скарги, поданої ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів»

У поданій касаційній скарзі ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» посилається на те, що предметом спору у цій справі є рішення Одеської міської ради від 10 вересня 2015 року № 7078-VI «Про надання дозволу ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,7887 га, за адресою: АДРЕСА_1 , в оренду для експлуатації і обслуговування нежитлових будівель та споруд автостоянки № 35», тоді як власником автостоянки № 35, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», а тому Одеський апеляційний суд у постанові від 21 жовтня 2020 року вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» без участі останньої у розгляді справи.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є: забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина четверта статті 389 ЦПК України).

Аналіз частини першої статті 389 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Верховний Суд на виконання вимог процесуального закону ухвалою від 07 лютого 2022 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» на постанову Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року.

Належним чином дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Суд при застосуванні вказаної норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на майно.

Підставами набуття права власності є передбачені законом юридичні факти, за наявності яких особа набуває майно, стає його власником. Підставами набуття права власності можуть бути, зокрема, договори, на підставі, яких набувається право власності (купівлі-продажу, дарування, міни), судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття права власності на нерухоме майно, свідоцтво про право на спадщину, інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття права власності на нерухоме майно.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Оскаржуваною постановою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року у цій цивільній справі не покладено жодних обов`язків на ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», також не вирішувалося питання щодо правового статусу нежитлового приміщення - автостоянки № 35, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постановою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» не вирішувалося, оскільки у цій справі судом розглядався спір у правовідносинах, учасником яких не є зазначена громадська організація, а судове рішення не містить висновків про права та обов`язки цієї юридичної особи.

Враховуючи, що Верховний Суд є судом права, а не факту та не може здійснювати переоцінку доказів, заява ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» про долучення доказів до матеріалів справи копії ухвали Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 9/430-05-11867не може бути задоволена.

ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» вправі захистити свої права та інтереси шляхом пред`явлення до суду окремого позову, а не оскарження постанови апеляційного суду в цій цивільній справі.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав вийти за межі доводів касаційних скарг судом касаційної інстанції не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд встановив, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Верховний Суд встановив, що судом апеляційної інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» не вирішувалося, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою, поданою зазначеною особою, підлягає закриттю.

Керуючись статтями 389, 396, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року залишити без змін.

Касаційне провадження за касаційною скаргою громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: І. В. Литвиненко

Є. В. Петров В. В. Сердюк В. А. Стрільчук