Провадження № 2/761/2869/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2020 року справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути на користь позивача з Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 435 000,00 грн. за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог Бюджетного кодексу.

Вимоги обгрунтовані тим, що позивач звернувся до Дарницького РУ ГУНП у м.Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення та 15.08.2013 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за №0009848 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Як зазначає позивач, процесуальні слідчі дії не проводились, підозру на даний час не оголошено.

Таким чином своєю бездіяльністю орган досудового розслідування завдав позивачу моральної шкоди. Моральну шкоду позивач розраховує виходячи з тривалості досудового розслідування (7 років 3 місяці- 87 місяців) та мінімальної заробітної плати (5 000,00 грн.), що становить 435 000,00 грн.

Ухвалою суду від 20.01.2021 року було відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

28.10.2021 року до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України на заявлені вимоги в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, щоКазначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало в правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема інших державних органів. Позивач не надав рішення суду яким би було визнано протиправним (неправомірним) рішення відповідача, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

26.07.2021 року до суду надійшов відзив ГУНП у м.Києві в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок між тривалим досудовим розслідуванням і заподіянням шкоди позивачу. Так оскільки позивач є потерпілим в кримінальному провадженні відтак шкода йому заподіяна особами, які винні у вчиненні злочину, а не державними органами які розслідують вказаний злочин.

26.11.2021 року до суду надійшли відповіді на відзиви відповідачів в яких позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

26.11.2021 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, однак суд залишив її без розгляду, оскільки вона подана з порушенням положень ч.3 ст.279 та п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України.

Сторони не звертались до суду із клопотанням про слухання справи з викликом сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Як встановлено судом, 15.08.2013 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 була внесена інформація про кримінальне провадження №0009848 за ч.1 ст.358 КК України - щодо факту підроблення акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі.

Як вбачається з матеріалів справи, після внесення інформації до ЄДРДР, досудове розслідування здійснювало Дарницьке районне управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві.

Як зазначає позивач в позовній заяві, протягом тривалого часу досудове розслідування не здійснювалось, не була оголошена підозра, не передано справу до суду.

В той же час з копії відповіді Київської місцевої прокуратури №2 від 26.02.2020 року за №52-9848-13 вбачається, що зазначене кримінальне провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України постановою слідчого від 14.12.2019 року.

Позивач не надав суду інформації чи скасована на даний час постанова слідчого.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що в межах вказаного кримінального провадження позивач звертався з будь-якими клопотаннями до слідчого чи оскаржував його бездіяльність.

Суду не надано доказів, що клопотання від 16.02.2020 року про проведення слідчих дій та встановлення розумного строку досудового розслідування по кримінальному провадженню №0009848, яке адресоване прокурору Київської місцевої прокуратури №2 було отримане прокуратурою.

Скарги та клопотання, які надав позивач до позовної заяви стосуються розслідування кримінального провадження №0000104.

Як вбачається з копії листа Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві від 03.10.2016 року за №20320/125/48/03-2016, 21.09.2016 року Дарницьке управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві розпочало кримінальне провадження №0010683 за заявою ОСОБА_1 .

Оскільки суду не надано витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, суд позбавлений можливості встановити обставини, що стали підставою для внесення інформації.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що 25.06.2015 року прокуратурою Дарницького району м.Києва були внесені відомості за №0000104 за ч.1 ст.367 КК України щодослужбової недбалості працівників Дарницького РУ ГУМВС України в м.Києві та досудове розслідування здійснювалось слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що йому спричинена моральна шкода бездіяльністю Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві при розслідуванні кримінальних проваджень що впливає на розгляд цивільної справи (земельного спору) і вважає, що внаслідок цього він може втратити будинок, який може зруйнуватися.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи стаття 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначав, що йому спричинена моральна шкода, однак не надав суду доказів її спричинення.

Отже, суду на підтвердження обґрунтування моральної шкоди позивач не надав доказів невідповідності рішення, дії чи бездіяльності відповідачів вимогам закону чи іншого нормативного акта; не надані докази факту заподіяння позивачеві моральних страждань, відповідно суд позбавлений можливості встановити причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідачів та спричиненням шкоди позивачу, а тому з врахуванням зазначеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Щодо застосування норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на які посилається позивач при зверненні до суду з позовом варто зазначити, що зазначенийЗакон врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на потерпілих осіб, зокрема фізичних, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування під час розслідування за заявою таких осіб.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що позивачем не доведено заявлені вимоги належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.77-81, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула