справа №200/9656/18
провадження №2/932/3124/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Мудраченко Д.О.,

представника позивача: Єпрем`ян Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кристалбанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та відповідних записів у державних реєстрах, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду із вимогами до ПАТ «Кристалбанк» (на даний час АТ «Кристалбанк»), державного реєстратора Дніпровської філії КП «Реєстрація бізнесу та нерухомості» Бутюгіної Є.С., третя особа ОСОБА_2 у якому, з урахуванням заяви, поданої 13.09.2018, просить:

- визнати протиправним рішення Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки №014/02-40/1305 від 18.01.2007;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав обтяжень, індексний номер: 41090648 від 22.05.2018, прийняте державним реєстратором Дніпровської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дніпропетровської області Бутюгіною Євгенією Сергіївною стосовно об`єкту нерухомого майна: магазин непродовольчих товарів, нежиле приміщення 5 (п`ять), поз.1-4, загальною площею 192,8 по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 01;

- скасувати запис №26142625 від 10.05.2018 у Держаному реєстрі іпотек вчинений державним реєстратором Дніпровської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дніпропетровської області Бутюгіною Євгенією Сергіївною стосовно вказаного майна;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41218843 від 22.05.2018, прийняте державним реєстратором Дніпровської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дніпропетровської області Бутюгіною Є.С. стосовно цього ж майна;

- скасувати запис №26261839 від 10.05.2018 у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинений державним реєстратором Дніпровської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дніпропетровської області Бутюгіною Є.С. стосовно цього ж об`єкту нерухомого майна.

Ухвалою суду від 18.11.2020 дану справу прийнято до розгляду суддею Цитульським В.І., розпочато підготовче провадження.

Ухвалами суду від 10.02.2022 провадження в частині вимог до державного реєстратора Дніпровської філії КП «Реєстрація бізнесу та нерухомості» Бутюгіної Є.С. закрито у зв`язку із припиненням відповідача, підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 .

18.01.2007 між ОСОБА_3 уклав із ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір кредиту, в забезпечення якого передав в іпотеку вказане майно.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2014 та додатковим рішенням від 01.12.2014 встановлено, що договір кредиту є неукладеним, визнано недійсним договір іпотеки, припинено іпотеку. 20.01.2015 державним реєстратором знято записи про іпотеку та заборону.

14.04.2015 ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 (позивач) вказане вище нерухоме майно.

13.07.2015 Апеляційним судом Дніпропетровської області скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2014 та додаткове рішення від 01.12.2014, у позові ОСОБА_3 відмовлено.

06.10.2015 позивачем передано нерухоме майно в іпотеку ОСОБА_4

25.05.2016 рішенням суду, за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 звернуто стягнення на нерухоме майно. В межах цієї справи судом апеляційної інстанції замінено стягувача на ПАТ «Кристалбанк».

17.05.2018 державний реєстратор Дніпровської філії КП «Реєстрація бізнесу та нерухомості» Бутюгіна Є.С. прийняла рішення про реєстрацію іпотеки ПАТ «Кристалбанк» та про реєстрацію за останнім права власності.

Вказані рішення позивач вважає незаконними з огляду на те, що: не було проведено оцінки предмету іпотеки; звернення стягнення на майно було повторним, після попереднього звернення стягнення в судовому порядку; запис про іпотеку був здійснений без згоди попереднього іпотекодержателя; при набутті позивачем права власності на нерухоме майно в офіційному реєстрі були відсутні відомості про обтяження майна; позивач не отримував вимоги про погашення заборгованості, що є необхідною передумовою для звернення стягнення.

За позицією відповідача ОСОБА_3 подарував обтяжене майно своєму синові - позивачу з метою уникнути відповідальності за договором кредиту, після подання банком апеляційної скарги на рішення про припинення іпотеки. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2011 із ОСОБА_3 , в користь банку, стягнено заборгованість в сумі більше 10 млн. грн. Іпотека банку була дійсною та є первинною, зобов`язання боржника не було виконано. Рішення суду про звернення стягнення на майно набрало законної сили 13.07.2018, тобто після оскаржуваних рішень та дій. Банком проведено оцінку майна. Банком надсилалася позивачу вимога про погашення заборгованості.

Від третьої особи ОСОБА_2 заперечень не надходило.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, наголосив на не дотриманні банком вимоги про надіслання позивачу вимоги про погашення заборгованості. Просив позов задовільнити.

Інші учасники явки представників у судове засідання не забезпечили, про судове засідання повідомлялися.

За вказаних обставим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи.

Обставини, встановлені судом.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2016 у справі №200/15608/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , з урахуванням змін згідно постанови Верховного Суду від 20.05.2020, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К-Д 014/02-40/565 від 18.01.2007 у розмірі 1 278 888,35 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 17.04.2015 шляхом проведення прилюдних торгів з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши, що початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Рішеннями у вказаній справі встановлено наступні обставини:

1) 18.01.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 300 000 доларів США терміном до 17.01.2017 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,99 % річних на період з 18 січня по 17.04.2007 та 12% річних на період з 18.04.2007 по 17.01.2017;

2) на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 18.01.2007 між банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, реєстровий номер 266 предметом якого є належне останньому нежиле приміщення - магазин продовольчих товарів площею 192,8 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

3) рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2011 (справа 2-1333/11), яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 18.01.2007 у розмірі 10 220 619,92 грн, що еквівалентно 1 278 888,35 доларів США;

4) рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2014 (справа №403/16033/12) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним відмовлено; додатковим рішенням цього ж суду від 01.12.2014 договір іпотеки визнано недійсним, запис про іпотеку 20.01.2015 року виключений з Державного реєстру іпотек. 13.07.2015 апеляційним судом Дніпропетровської області додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2014 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено;

5) ПАТ «Кристалбанк» є правонаступником іпотекодержателя - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а позивач - правонаступником іпотекодержателя ОСОБА_3 .

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що іпотека за договором від 18.01.2007 була зареєстрованою 19.01.2007 за номером 8436855 у Державному реєстрі іпотек. Також 19.01.2007, на підставі цього ж договору іпотеки, було зареєстровано заборону за №8438263 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Також міститься записи про припиненні вказаних записів 20.01.2015 на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №403/16033/12.

Також із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається наявність оскаржуваних записів державного реєстратора Дніпропетровської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Бутюгіної Є.С на підставі прийнятих нею ж рішень:

- про іпотеку №26142625 від 10.05.2018, іпотекодержатель ПАТ «Кристалбанк», іпотекодавець ОСОБА_7 , рішення №41090648, на підставі договору іпотеки №266;

- про право власності №26261839 від 17.05.2018 за ПАТ «Кристалбанк», рішення 41218843, на підставі договору іпотеки №266.

Судом витребувано реєстраційну справу на об`єкт нерухомості у якій містяться документи щодо вказаних реєстрацій.

Так із заявами про реєстрацію звертався ПАТ «Кристалбанк». Для реєстрації надав договір іпотеки, договір про внесення змін до нього, договори факторингу та відступлення прав за іпотечними договорами, судові рішення трьох інстанцій у справі №403/16033/12ц.

Також у реєстраційній справі наявна копія вимоги від 14.07.2017 про усунення порушень, яка адресовані позивачу та ОСОБА_3 . У такій вимозі міститься покликання на ст.35 Закону України «Про іпотеку» та вказано зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у 31 денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Отримання такої вимоги адресатами підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення, у яких вказано про отримання особисто адресатами 25.08.2017.

Відповідачем долучено копію позовної заяви від 23.04.2018 ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Кристалбанк» про визнання частково недійсним договору факторингу. Додатками до такого позову вказано лист ОСОБА_1 . Із копії такого листа вбачається, що такий адресовано ПАТ «Кристалбанк», датований 17.08.2017 та у ньому вказано про отримання вимоги про усунення порушень в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку» ще 28.07.2017.

На такий лист ПАТ «Кристалбанк» позивачу надіслана відповідь від 31.08.2017, яка згідно рекомендованого повідомлення про вручення отримана адресатом 06.09.2017.

Згідно 6.5.1 договору іпотеки №014/02-40/1305 від 18.01.2007, реєстровий номер 266, копія якого наявна в матеріалах справи, передбачено право іпотекодержателя, згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором.

Також в державному реєстрі міститься запис про іпотеку №11495443 від 06.10.2015 за яким іпотекодержателем є ОСОБА_2 .

Рішенням державного реєстратора Ковальова С.В. від 17.05.2019 №46920325 право власності на спірне майно було зареєстровано за ОСОБА_2 . Проте наказом Міністерства Юстиції України від 17.10.2019 №3185/5 таке рішення було скасовано за скаргою АТ «Кристалбанк». Мотиви скасування зводяться до того, що іпотека банку має вищий пріоритет.

Позивачем сплачено 1 700 грн. судового збору та 120 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.5 вказаної статті обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Згідно ч.7 вказаної статті пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.23 вказаного закону у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

За приписами ч. 2 вказаної статті особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У рішення від 14.07.2020 №8-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що положення частини першої статті 23 Закону №898 (Закон України «Про іпотеку») не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину.

За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №922/2416/17, зокрема у п.7.22, - скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення; - виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі; - за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не ммала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню; - при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц та від 04.062019 у справі №916/3156/17.

За висновками постанови Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постианові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

У постанові від 02.07.2019, провадження №12-278гс18, Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи позов про визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню, виходила із того, що, реалізуючи своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, банк 14.06.2016 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави; просив у рахунок часткового погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Господарський суд Одеської області ухвалою від 17.06.2016 порушив провадження у справі № 916/1610/16. Способи звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлені сторонами в іпотечному договорі, не є взаємовиключними за умови відсутності спору щодо наявності боргу і його розміру. Тому хоч на момент звернення до нотаріуса банк уже застосував один з передбачених іпотечним договором способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя - в судовому порядку, але подальше звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису (в позасудовому порядку) не суперечить положенням іпотечного договору та положенням Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку», зважаючи на відсутність спору щодо наявності боргу і його розміру, вказаного у виконавчому написі нотаріуса.

У постанові від 08.12.2021 у справі №750/10252/19 Верховний Суд вказав, що з огляду на відсутність доказів виконання боржниками зобов`язань за кредитними договорами, висновки судів про те, що наявність судових рішень про стягнення заборгованості та про звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку свідчать про незаконність рішення державного реєстратора щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, не узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №916/3006/17, провадження №12-278гс18, від 18.09.2018 у справі №921/107/15-г/16, провадження №12-117гс18, від 04.07.2018у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18).

Висновки суду.

Рішеннями, які набрали законної сили, встановлено: порушення ОСОБА_3 зобов`язань перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за договором позики, виконання яких забезпечено іпотекою нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки від 18.01.2007.

У справі №403/16033/12 звернуто стягнення на майно, яке перебувало у власності позивача чим фактично встановлено, що позивач набув обов`язків іпотекодавця, отримавши забезпечене майно у власність, а ПАТ «Кристалбанк» набув прав іпотекодержателя за договорами факторингу.

З цього приводу слід вказати, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (в паспортах громадянина України обох прізвище російською мовою вказана « ОСОБА_8 ») очевидно є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент дарування позивачу виповнився лише 21 рік На час укладення договору дарування в реєстрі було відображено запис про іпотеку та про його погашення, станом на день дарування (17.04.2015) ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подано апеляційну скаргу (03.03.2015) на рішення та додаткове рішення у справі №403/16033/12, ухвалою апеляційного суду від 23.03.2015, яка опублікована у Єдиному державному реєстрі судових рішень, така залишена без руху.

Відтак дії щодо дарування забезпеченого майна можна визначити як фраудаторні, а набуття у власність позивачем майна не можна визначити як добросовісне.

У зв`язку із наведеним, а також враховуючи висновки рішень у справі №403/16033/12, вказані вище норми Закону України «Про іпотеку», наведені висновки Конституційного Суду України та Верховного Суду, суд вважає покликання позивача на те, що при набутті позивачем права власності на нерухоме майно в офіційному реєстрі були відсутні відомості про обтяження майна неспроможними.

Запис про іпотеку та про заборону, які вчинені на підставі вказаної іпотеки були зняті на підставі рішення суду у справі №403/16033/12, яке скасовано.

Відтак, виходячи із наведених вище норм Закону України «Про іпотеку» та висновків Верховного Суду, право іпотеки за договором від 18.01.2007, реєстраційний номер 266 виникло 19.01.2007 та продовжило існувати станом на прийняття оскаржуваних рішень та вчинення оскаржуваних записів.

Доказів сплати боргу чи наявності інших підстав для припинення договору іпотеки позивач не надав.

На виконання вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» позивачу надсилалася вимога, яка отримана адресатом. Викладене підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення. Також отримання такої вимоги визнавалось позивачем у листуванні із банком.

Викладеним спростовуються доводи позивача про неотримання вимоги про усунення порушень договору кредиту.

Твердження представника позивача на те, що підпис на повідомленні про вручення не належить позивачу суд не бере до уваги, адже по-перше на повідомленні про вручення, окрім повідомлень «Судова повістка» та «Вручити особисто», має міститься підпис працівника поштового зв`язку, а не отримувача (вбачається із приписів п.106 Правил надання послуг поштового зв`язку, в редакції, що була чинним на час отримання поштового відправлення та банку повідомлення про вручення), по-друге в матеріалах справи міститься лист позивача у якому він визнає факт отримання відповідної вимоги.

Також відповідачем подано звіт про оцінку майна та висновок про вартість майна від 17.05.2018, за якими вартість нежитлових приміщень становить 2 050 000 грн., що значно нижче визначеної судами суми боргу у 1 278 888,35 доларів США (станом на 17.05.2018 = 33 517 323,29 грн.).

Викладене спростовує доводи позивача про те, що не було проведено оцінки предмету іпотеки.

Доводи про те, що звернення стягнення на майно було повторним, суперечать наведеним вище висновкам Верховного Суду.

Доводи про те, що оскаржуване рішення та запис про іпотеку були повторними, вчиненими без згоди ОСОБА_4 є помилковими. Адже, як вказано вище, іпотека банку була первинною та не переривалася. Відтак позивач мав пріоритет на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

Крім того ОСОБА_4 не позбавлений можливості звернутися до суду для захисту своїх прав іпотекодержателя.

З огляду на наведене підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню. Інших судових витрат не заявлено.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КристалБанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та відповідних записів у державних реєстрах відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текс рішення проголошено 10.05.2022.

Суддя: В.І. Цитульський