Постанова

Іменем України

10 травня 2022 року

м. Київ

справа № 354/660/15-ц

провадження № 61-2375св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство»,

відповідачі: Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, товариство з обмеженою відповідальністю «Скорзонера», товариство з обмеженою відповідальністю «Буковель», ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Ваврійчук Т. Л. від 16 листопада 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Томин О. О., Пнівчук О. В., Девляшевського В. А., від 21 січня 2022 року.

Зміст заявлених позовних вимог

У вересні 2015 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП «Ворохтянське лісове господарство» звернувся до суду із позовом до Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ТОВ «Скорзонера», ТОВ «Буковель», ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ № 091908 від 17 листопада 2003 року, площею 0,2499 га, кадастровий номер 220020097, та зобов`язання повернути вказану земельну ділянку з чужого незаконного володіння у державну власність.

15 листопада 2021 року ТОВ «Скорзонера» та ТОВ «Буковель» звернулися до суду із клопотаннями, відповідно до яких з огляду на висновок про застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, просили залишити позов у цій справі без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду першої інстанції та її основні мотиви

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2021 року позов першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП «Ворохтянське лісове господарство» залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ДП «Ворохтянське лісове господарство» являється самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, яка дозволяє самостійно здійснювати захист своїх прав та інтересів в суді, а прокурором не надано доказів, що вказане державне підприємство у спірних правовідносинах наділено функціями уповноваженого державного органу. Тому звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі цього державного підприємства відбулось із порушенням вимог абзацу 3 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Щодо подання прокурором позову в інтересах Держлісагентства, то суд першої інстанції, вважав, що вказаний позов подано з порушенням вимог частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», за відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, оскільки перед зверненням до суду із позовом прокурор не звернувся до Держлісагентства як компетентного органу держави із повідомленням про виявлені ним порушення інтересів держави, а направив таке звернення лише на адресу ДП «Ворохтянське лісове господарство». Будь-які докази того, що прокурор в установленому законом порядку направляв відповідне повідомлення на адресу Держлісагентства у матеріалах справи відсутні та протягом всього періоду часу перебування справи на розгляді у суді представлені не були. А тому згідно вимог пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України позов прокурора залишено без розгляду.

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 січня 2022 рокуапеляційну скаргу Івано-Франківської обласної прокуратури залишено без задоволення, а ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що прокурор має право звернутися до суду в інтересах держави у разі, якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, і це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Електронний лист Держлісагентства № 12-12/9212-21 від 08 листопада 2021 року, як відповідь на лист Івано-Франківської обласної прокуратури від 29 вересня 2021 року № 15-1430 вих.-21, визнано таким, що не свідчить про дотримання прокурором процедури, передбаченої частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» при зверненні до суду із цим позовом, та жодним чином не підтверджує повідомлення про необхідність звернення до суду з таким позовом у цій конкретній справі.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду про те, що прокурор звернувся до суду із позовом без направлення Держлісагентству повідомлення у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», що є підставою для залишення позову без розгляду.

Узагальнені доводи касаційної скарги

03 лютого 2022 року до Верховного Суду заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 січня 2022 року і направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги обґрунтовані тим, що жодною нормою процесуального законодавства не передбачено такої підстави для залишення позову без розгляду як відсутність у матеріалах справи тих чи інших документів, у тому числі будь-яких повідомлень в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Водночас саме відсутність в матеріалах справи копії відповідного повідомлення стало підставою для залишення позову прокурора без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України. Прокурор стверджує, що Держлісагентство було обізнане про наявність цього спору, який було подано у вересні 2015 року, що зокрема підтверджується відповіддю Держлісагентства від 08 листопада 2021 року № 12-12/9212-21. Важливою, на думку прокурора, є та обставина, що відповідне клопотання про залишення позову без розгляду було подано у 2021 році, тобто через понад 5 років перебування справи у провадженні суду, та задоволено судом першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд.

Прокурор зазначає, що суди попередніх інстанцій, виходячи лише із положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру», дійшли неправильного висновку про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Прокурор також посилається на те, що визначальним при зверненні до суду є саме факт обізнаності компетентного органу державної влади із фактами порушень, які стали підставою для подальшого звернення до суду з метою забезпечення захисту інтересів держави.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 354/660/15-ц за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2022 року справу № 354/660/15-ц призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиви на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Буковель» посилається на те, що звернення прокурора із позовом в інтересах держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство» прямо суперечить положенням частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», що є підставою для залишення позову без розгляду. Оскільки прокурор звернувся до суду із позовом без направлення на адресу Держлісагенства повідомлення у порядку частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», правильним є висновок про залишення позову без розгляду згідно із пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України з підстав подання позовної заяви від імені заінтересованої особи, яка не має повноважень на ведення справи. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Буковель» просить поновити строк на його подання до суду, посилаючись на несвоєчасне отримання ухвали суду про відкриття касаційного провадження. Колегія суддів, зважаючи на вказані товариством причини, а також фактичне подання відзиву на касаційну скаргу, дійшла висновку про продовження ТОВ «Буковель» строку для подання вказаного процесуального документа та взяла до уваги доводи товариства.

10 травня 2022 року ТОВ «Скорзонера» подало клопотання, в якому просить продовжити строк на подання відзиву на позовну заяву, посилаючись на несвоєчасне отримання ухвали суду про відкриття касаційного провадження. Враховуючи те, що ТОВ «Скорзонера», отримавши ухвалу суду касаційної інстанції 05 травня 2022 року, відзив на касаційну скаргу не подало, не навело доводів, які б свідчили про наявність перешкод для вчинення цієї процесуальної дії, колегія суддів не знаходить підстав для продовження товариству строку для подання відзиву на касаційну скаргу (за його відсутності), а також для відкладення розгляду справи. Отже у задоволенні заявленого клопотання належить відмовити.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

До моменту звернення до суду з позовом перший заступник прокурора Івано-Франківської області листом № 05/1-505 вих-15 від 27 серпня 2015 року звернувся до ДП «Ворохтянське лісове господарство», в якому з посиланням на частину четверту статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а також обставини, встановлені у кримінальному провадженні, повідомив останнє про наявність підстав для звернення до суду в інтересах держави в особі Держлісагентства, ДП «Ворохтянське лісове господарство» з позовом до Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки.

У вересні 2015 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Держлісагентства, ДП «Ворохтянське лісове господарство» звернувся до суду із позовом до Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ №091908 від 17 листопада 2003 року площею 0,2499 га, кадастровий номер 220020097, та зобов`язання повернути вказану земельну ділянку з чужого незаконного володіння у державну власність.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2015 року відкрито провадження у цивільній справі.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2015 року залучено до участі у вказаній справі в якості співвідповідача ТОВ «Скорзонера» та в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвалою Яремчанського міського суду від 28 січня 2021 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача ТОВ «Буковель» як власника спірної земельної ділянки.

28 січня 2021 року заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури подано заяву про зміну предмету позову. Прокурор просив поновити строки позовної давності, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ № 091908 від 17 листопада 2003 року площею 0,2499 га, кадастровий номер 220020097, та витребувати у ТОВ «Буковель» земельні ділянки площею 0,1250 га, кадастровий номер 220020417, та площею 0,1250 га, кадастровий номер 220020418, які розташовані в с. Поляниця, з чужого незаконного володіння у власність держави.

ТОВ «Скорзонера» 28 січня 2021 року звернулося до суду із клопотанням про залишення позовної заяви прокурора без руху, а в разі не усунення виявлених недоліків - без розгляду, а ТОВ «Буковель» 11 березня 2021 року звернулося до суду із клопотанням про залишення позовної заяви та заяви про зміну предмету позову без руху та в разі не усунення виявлених недоліків - без розгляду.

Ухвалою Яремчанського міського суду Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 08 червня 2021 року у задоволенні вказаних клопотань відмовлено, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

15 листопада 2021 року представники відповідачів ТОВ «Скорзонера» та ТОВ «Буковель» звернулися до суду із клопотаннями, відповідно до яких з огляду на висновок про застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, просили залишити позов прокурора без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Обґрунтовуючи правомірність представлення інтересів Держлісагентства, прокурор посилався на електронний лист останнього № 12-12/9212-21 від 08 листопада 2021 року, направлений у відповідь на лист Івано-Франківської обласної прокуратури від 29 вересня 2021 року № 15-1430вих-21, в якому, зокрема, зазначено, що при надходженні від органів прокуратури, в тому числі Івано-Франківської обласної прокуратури, повідомлень щодо звернення в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» до судів із позовами в інтересах Держлісагентства та державних лісогосподарських підприємств, в тому числі ДП «Ворохтянське лісове господарство», до фізичних та юридичних осіб про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки, повернення земельних ділянок лісового фонду у державну власність, Держлісагентство завжди їх підтримувало у зв`язку з неможливістю подання таких позовів самим Держлісагентством з об`єктивних причин. У відповідності до Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 червня 2015 року № 1000/5, листування Держлісагентства за 2014-2015 роки з порушених в листі питань знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання. Держлісагентство повідомило, що не заперечувало щодо представництва Івано-Франківською обласною прокуратурою інтересів держави із вказаних у листі питань.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).

У цивільних правовідносинах держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18).

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Подібні положення містить і частина третя статті 56 ЦПК України.

Питання представництва інтересів держави у суді прокурором врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 вказаного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Абзац третій частини третьої цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Беручи до уваги викладене, заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Подібний висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21).

До повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19, пункт 62)). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 71).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Вирішуючи питання щодо залишення без розгляду позову першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд у цій частині, правильно вказав на відсутність у прокурора повноважень щодо здійснення представництва державного підприємства. ДП «Ворохтянське лісове господарство» являється юридичною особою, суб`єктом господарювання з відповідною процесуальною дієздатністю, яка дозволяє самостійно здійснювати захист своїх прав та представництво інтересів в суді, і це державне підприємство у спірних правовідносинах не наділено функціями уповноваженого державного органу.

Що стосується представництва прокурором інтересів держави в особі Держлісагентства, то висновки судів попередніх інстанцій про залишення без розгляду позову прокурора у цій частині слід визнати такими, що не відповідають положенням процесуального закону.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина друга статті 2 ЦПК України). Одними із основних засад цивільного судочинства є верховенство права, пропорційність, розумність строків розгляду справи, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва інтересів держави, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).

Для представництва інтересів держави в суді прокурор має довести вжиття ним всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, зокрема повідомлення прокурором відповідного органу про звернення до суду від його імені.

Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Таким чином у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд - перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Звертаючись до суду із позовом у цій справі, прокурор посилався на те, що у кримінальному провадженні встановлено факт підроблення рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка лісового господарства вибула з володіння держави. Прокурор вказав, що порушено інтереси держави, які, зокрема, має право представляти Держлісагентство. Однак Держлісагентство не вчиняє дій з метою захисту інтересів держави, отже, відповідно до статті 26 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України, наявні правові підстави для звернення прокурора до суду з метою захисту інтересів держави.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 521, Держлісагентство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарств.

Реалізація державної політики у сфері лісового та мисливського господарства є одним із основних завдань Держлісагентства.

Держлісагентствоздійснює управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління, а також об`єктами державної власності, які належать до сфери його управління.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на сьомому році перебування цивільної справи у провадженні суду, формально пославшись на недоведення того, що прокурор у 2015 році повідомив Держлісагентствопро виявлені ним порушення інтересів держави та необхідність звернення до суду за їх захистом, дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову у справі, яка на переконання колегії суддів становить значний суспільний інтерес.

Стаття 257 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для залишення позовної заяви, провадження за якою відкрите, без розгляду через виникнення обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Прокурор звернувся до суду із цим позовом у вересні 2015 року .

Суд першої інстанції, дослідивши зміст позовної заяви та підстави представництва прокурором інтересів держави, 07 жовтня 2015 рокувідкрив провадження в цій справі. У подальшому справа перебувала у провадженні суду до 16 листопада 2021 року, до моменту коли суд вирішив закінчити розгляд справи, ухилившись від її розгляду по суті заявлених на захист інтересів держави позовних вимог, залишивши поза увагою завдання та основні засади цивільного судочинства.

Суди не надали належної оцінки тому, що відповідачі підняли питання щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в особі Держлісагентства через шість років після відкриття провадження у справі. Прокурор після цього послався на лист Держлісагентства № 12-12/9212-21 від 08 листопада 2021 року, в якому, зокрема, зазначено, що Держлісагентство підтримує ініціативи прокурора щодо захисту у судовому порядку інтересів держави та визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки, повернення земельних ділянок лісового фонду у державну власність. Держлісагентство повідомило, що не заперечує щодо представництва прокурором інтересів держави із вказаних у листі питань.

Суди полишили поза увагою, що звернення прокурора з вимогою про повернення, витребування земельної ділянки із незаконного володіння переслідує легітимну мету, спрямоване на захист інтересів держави, задоволення суспільної потреби у відновленні законності під час вирішення суспільно важливого та соціально значущого питання - використання земель лісового фонду для суспільних потреб та розпорядження цими землями.

З моменту відкриття провадження у цій справі органи державної влади з приводу представництва прокурором інтересів держави не заперечували, інших позовів на захист інтересів держави у цих правовідносинах подано не було. Отже матеріали справи свідчать, що компетентні органи державної влади протягом 2015-2021 років не вживали жодних заходів, спрямованих на витребування спірної земельної ділянки, яка, на думку прокурора, вибула із володіння держави незаконно, за відсутності належної волі.

Із урахуванням зазначеного висновки судів попередніх інстанцій про недотримання прокурором вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а отже і відсутність у нього повноважень на звернення до суду в інтересах держави в особі Держлісагентства, є неправильними.

Ураховуючи викладене, відсутні підстави для залишення позову прокурора, поданого до суду в інтересах держави в особі Держлісагентства у цій справі.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржена ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду у зазначеній частині підлягають скасуванню з передачею справи на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратуризадовольнити частково.

Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 січня 2022 року щодо залишення без розгляду позову першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України до Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Скорзонера», товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель», ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння - скасувати. Справу у цій частині передати на розгляд суду першої інстанції.

В іншій частині (залишення без розгляду позову першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство») ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь О. М. Осіян
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович