Справа № 206/5170/21
Провадження № 2/206/184/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2022 Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючий суддя Поштаренко О.В. за участю: секретаря судового засідання Дерця В.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.2021 позивач звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

І. Стислий виклад позиції позивач позивача.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 16.06.2010 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26768111 від 20.07.2010, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, на праві приватної власності йому належить домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3637 від 07.09.2021, виданої відділом обліку проживання фізичних осіб в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_2 фактично не проживає у вказаному будинку, про що, зокрема, свідчить Довідка голови квартального комітету № 24 від 12.04.2021.

Відповідач не проживає у даному будинку понад один рік, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має та взагалі будинком не цікавиться. Крім того, відповідач працевлаштовуватись або отримати статус безробітного бажання не має.

Перешкод в користуванні жилим будинком ні позивач, ні інші члени його сім`ї відповідачу не чинили, з квітня 2020 року відповідач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, у тому числі, позбавляє можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Для позивача, який має інвалідність 3 групи та отримує пенсію, отримання субсидії на житлово-комунальні послуги є питанням виживання, адже сукупний дохід сім`ї не дозволяє сплачувати житлово-комунальні послуги у повному обсязі, особливо у опалювальний період.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування домоволодінням, а саме приватним будинком під АДРЕСА_1 .

ІІ. Позиція відповідача.

Відповідач, ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України. 03.05.2022 до канцелярії суду подав заяву про проведення судових засідань по вказаній справі без його участі, також зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки дійсно протягом тривалого часу приблизно кілька років не проживає за адресою своєї реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 та проживає в іншому місці, участі у сплаті комунальних платежів за адресою реєстрації не приймає. Окрім того, зазначив, що у добровільному порядку вимоги позивача ( ОСОБА_1 ) не виконував у зв`язку із чим і виник вказаний спір (а.п.98-101).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

16 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду міста Дніпропетровська.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2021 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.п. 37).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2022 витребувано документи для встановлення місця проживання відповідача (а.п.63).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2022 закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до розгляду по суті (а.п.89).

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Жорніченко Д.В. користуючись своїм правом подали заяву про проведення судового розгляду за їх відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення, наполягали на задоволенні своїх вимог в повному обсязі (а.п. 104-108).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалосьна підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних відносин.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 16.06.2010 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 10.06.2010 під № 2131, позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.18).

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.07.2010 під № 26768111, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про права власності серії НОМЕР_1 від 16.06.2010, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.19)

Згідно з копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб під № 3637 виданої 07.09.2021, головним спеціалістом правління житлово-будівельного кооперативу О.М. Ніколаєнко, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані громадяни: Власник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивач) зареєстрований 29.07.2010, дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідач) зареєстрований 09.08.2010, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована 09.08.2010 (а.п.20).

Копією довідки від 12.04.2021 під № 24 складеною головою квартального комітету Лисенко Т.М., виданою за вимогою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої встановлено, що вона зареєстровано та проживає з сім`єю у АДРЕСА_1 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований, але не проживає за вищевказаною адресою (а.п.21)

Відповідно до копії довідки Сер.МСЕ-№051665 серії 2-18 АА, виданої медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1 , 1970 року народження має третю групу інвалідності (а.п. 22).

Згідно з копією виписки медичної картки стаціонарного хворого 2 хірургічного відділення КНП «КЛШМД» ДМР під № 469 від 03.02.2021, складеної завідуючим відділенням Чабаненко Г.М. та лікарем ОСОБА_5 , встановлено, що позивач має захворювання у виді виразкової хвороби шлунку, знаходився на лікуванні у стаціонарному відділенні з 13.01.2021 по 03.02.2021, де йому було зроблено операцію 22.01.2021 (а.п.24-25).

Як встановлено з висновку ЛКК під № 386 від 06.09.2021, складеного комісією лікарів КНП "Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №10" ДМР, ОСОБА_1 , має діагноз ДЕПЗ складного генезу. Стан після ГМПК на фоні ГХЗст, СН2А, з порушенням опори та ходи. Ішемічна хвороба серця. ПІК(2009р), СН2А. Виразкова хвороба шлунку. Хронічний холецистопанкреатит, ремісія. За станом здоров`я хворий потребує постійного амбулаторного та періодичного стаціонарного лікування (а.п. 26).

Згідно з копією довідки про доходи під № 941919 складеної начальником відділу Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області управління обслуговування громадян № 5, виданої пенсіонеру ОСОБА_1 , встановлено що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії за період з березня 2021 року по серпень 2021 року складає 13200,00 гривен (а.п.27).

Копією довідки з місця роботи під № 268 від 07.09.2021 складеної директором ТОВ «УКР-ТЕСТ-СТАНДАРТ» Александровою Я.А., встановлено, що ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_2 , працює в ТОВ «УКР-ТЕСТ-СТАНДАРТ» з 17.07.2018 на посаді прибиральника службових приміщень, її дохід за період з 01.03.2021 по 31.01.2021, складає 37935,40 гривень (а.п. 28).

Відповідно до копії довідки від 06 вересня 2021 року під 240 складеною директором ДПТНЗ «Дніпропетровський професійний залізничний ліцей» Рибаком С.М., яка видана на ім`я ОСОБА_4 , встановлено що остання у 2020 році вступила до Дніпровського професійно залізничного ліцею м. Дніпро, на базі 11 класів і на теперішній час навчається в групі № 4 на ІІ курсі денного відділення ІІ рівня акредитації за професією: «Контролер-касир. Касир квитковий. Провідник пасажирського вагона». Термін закінчення навчального закладу 10.02.2022 (а.п.31)

Згідно з копією довідки про доходи від 07.09.2021 під № 60 та копією примітки до довідки № 60 від 07.09.2021 складеною директором ДПТНЗ «Дніпропетровський професійний залізничний ліцей» та головним бухгалтером, виданої на ім`я ОСОБА_4 , встановлено, що остання навчається у вказаному закладі на безоплатній основі та отримує стипендію, загальна сума якої за період з 01.03.2021 по 31.08.2021 складає 2690,00 гривень (а.п.29).

Заявою відповідача ОСОБА_2 від 03.05.2022, відповідно до якої останній не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки дійсно протягом тривалого часу приблизно кілька років не проживає за адресою своєї реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 та проживає в іншому місці, участі у сплаті комунальних платежів за адресою реєстрації не приймає, також зазначає, що у добровільному порядку вимоги позивача не виконував у зв`язку із чим і виник вказаний спір (а.п.98-101).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Згідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116, 156 ЖК України; стаття 405ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відтак, з огляду на вищевикладене, та на той факт, що реєстрація відповідача у вказаному домоволодінні створює позивачу перешкоди у вільному користуванні, володінні та розпорядженні власним нерухомим майном, суд вважає, що вимога позивача ОСОБА_1 щодо визнання відповідача ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ., підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 дійсно не проживає в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , про що також стверджує відповідач в своїй заяві надісланій до суду, в якій останній зазначає, що протягом тривалого часу приблизно кілька років не проживає за адресою своєї реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , а проживає в іншому місці, участі у сплаті комунальних платежів за адресою реєстрації не приймає, у добровільному порядку вимоги позивача ОСОБА_1 не виконував у зв`язку із чим і виник вказаний спір. Окрім того, останній не заперечує проти задоволення позовних вимог з наведених підстав. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідача ОСОБА_2 слід визнати такими, що втратив право користування даним житловим приміщенням, оскільки останній не проживав у вказаному домоволодінні понад один рік.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, позицію відповідача викладену в заяві від 03.05.2022, з урахуванням практики ЄСПЛ щодо застосування ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18.05.2022.

Головуючий суддя: О.В. Поштаренко