РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1560/21

Провадження № 2/293/141/2022

12 травня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

представника позивача адвоката Плачинди К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів в порядку загального позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ СПРАВИ

ОСОБА_1 звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 446345,20 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Позов обґрунтовувався тим, що 26.03.2019 між сторонами був укладений договір позики №26/03/19-3 про те, що позивач надав відповідачу у позику грошові кошти у сумі 328289,46 грн., зі строком повернення до 26.06.2019. 19.04.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики №26/03/19-3 від 26.03.2019. Також 19.04.2021 відповідач власноруч написав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 308990,00 грн. отримав у повному обсязі та зобов`язався повернути цю суму до 26.07.2021. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 446345,20 грн., та сплачений судовий збір.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

28.07.2021 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків (а.с.15-16).

06.08.2021 на виконання вимог ухвали суду від 28.07.2021 позивачем подано уточнену позовну заяву (а.с.20-21).

06.09.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі №293/1560/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.09.2021 (а.с.25-26).

30.09.2021 підготовче засідання не відбулось через виникнення технічних проблем, підготовче засідання відкладено на 19.10.2021 (а.с.32).

19.10.2021 протокольною ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області підготовче засідання відкладено на 05.11.2021 (а.с.38).

05.11.2021 підготовче засідання не відбулось через перебування головуючого судді на лікарняному, підготовче засідання відкладено на 30.11.2021 (а.с.42).

30.11.2021 ухвалою суду підготовче провадження закрито. Судовий розгляд справи №293/1560/21 по суті призначено на 22.12.2021 (а.с.50-52).

Ухвалою суду від 22.12.2021 постановлено відкласти розгляд справи на 13.01.2022 (а.с.62-63).

13.01.2022 протокольною ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області судове засідання відкладено на 03.02.2022 (а.с.67-68).

03.02.2022 протокольною ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області судове засідання відкладено на 24.02.2022 (а.с.73).

24.02.2022 протокольною ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області судове засідання відкладено на 18.03.2022 (а.с.77).

18.03.2022 справа не розгялдалась через перебування судді у нарадчій кімнаті, судове засідання відкладено на 14.04.2022 (а.с.80).

14.04.2022 протокольною ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області судове засідання відкладено на 12.05.2022 (а.с.89).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, з викладених у позовній заяві підстав.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений встановленим порядком.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

26 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики №26/03/19-3, згідно умов якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 328289,46 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення договору, тобто до 26 червня 2019 року. Згідно п.5 договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 договору відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів: 26,89 гривень до 26 квітня 2019 року 17585,49 гривень до 26 травня 2019 року 310677,08 гривень до 26 червня 2019 року (а.с.4).

Згідно п. 9 договору позики №26/03/19-3 позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно п. 10 договору позики №26/03/19-3 у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Положеннями п. 15.3 договору позики №26/03/19-3 передбачено, що позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями договору, в тому числі щодо своєчасного повернення позики.

19 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору позики №26/03/19-3, на виконання п.7 договору позики №26/03/19-3 від 26 березня 2019 року, сторони за взаємною згодою домовились внести зміни у п. 1, 5, 6 договору, виклавши їх в наступній редакції: п. 1 позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 308990,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику до 26 липня 2021 року. Згідно п.5 договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 додаткового договору відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів: 77247,50 гривень до 26 травня 2021 року, 115871,25 гривень до 26 червня 2021 року, 115871,25 гривень до 26 липня 2021 року (а.с.5).

19 квітня 2021 року відповідач власноруч підписав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 308990,00 грн. отримав у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 26 липня 2021 року включно (а.с.6).

Оригінали договору позики №26/03/19-3, додаткової угоди до договору позики №26/03/19-3 та розписки від 19 квітня 2021 року знаходяться у позивача та оглянуті в судовому засіданні.

26 травня 2021 року відповідач не здійснив платіж відповідно до договору позики №26/03/19-3 від 19 квітня 2021 року.

Станом на 14 липня 2021 року ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконує належним чином, а його заборгованість складає 446345,20 з яких: 298030,00 грн. залишок боргу за договором; 148315,20 грн. неустойка за кожний календарний день існування простроченої заборгованості (а.с.7).

IV. НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Підставою позову у цій справі є ствердження позивача про невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідні правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України містяться в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та в постановах Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі № 361/5718/16-ц.

При цьому процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 446345,20 грн.

Судом встановлено, що 26 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики №26/03/19-3, згідно умов якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 328289,46 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення договору, тобто до 26 червня 2019 року.

19.04.2021 відповідачем ОСОБА_2 підписана додаткова угода до договору позики №26/03/19-3 від 26.03.2021 на суму 308990,00 грн.

З матеріалів справи вбачається та з`ясовано в судовому засіданні, що 19.04.2021 відповідач написав розписку позивачу наступного змісту: ОСОБА_2 отримав позику від ОСОБА_1 у сумі 308990,00 грн., що еквівалентно 11000 доларів США, згідно додаткової угоди від 19.04.2021 до договору позики №26/03/19-3 від 26.03.2019 і зобов`язався повернути цю суму ОСОБА_1 в строк 26.07.2021 включно.

Так, розписка, на підставі якої позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не вніс платіж згідно графіку 26.05.2021 року у сумі 77247,50 грн. За період з 19.04.2021 по 14.07.2021 позичальником 25.06.2021 було повернуто 10960 грн.

З 26.05.2021 позивачем нараховано неустойку згідно п.10 договору позики №26/03/19-3 від 26.03.2021 у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожен календарний день існування заборгованості (за 48 днів за 27.05.2021 по 14.07.2021) 3089,90х48=148315,20 грн.

Залишок боргу за договором 308990,00 грн. - 10960 грн.=298030 грн.

Загальна сума боргу з нарахованою неустойкою складає 446345,20 грн.

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано.

Стаття 545 ЦК України встановлює, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Водночас, у визначний сторонами строк відповідач грошові позивачу не повернув.

Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що за правилом ст. 545 ЦК України також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог.

Отже враховуючи, що позичальник ОСОБА_2 не виконав своє грошове зобов`язання в повному обсязі, порушене право позикодавця ОСОБА_1 підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості на загальну в суму 446345,20 грн.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4463,45 грн., понесений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Керуючись ст.ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 446345 (чотириста сорок шість тисяч триста сорок п`ять) гривень 20 копійок, судовий збір у розмірі 4463 (чотири тисячі чотириста шістдесят три) гривні 45 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_1

паспорт НОМЕР_1 , виданий Бердичівським МРВ

УМВС України в Житомирській області

Відповідач:

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2

РНОКПП: НОМЕР_2

Повне рішення складено та підписано 19.05.2022.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ