Справа № 202/3414/21
Провадження №2/202/312/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

І. Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом за результатом розгляду якого просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_2 кошти у розмірі 22 324, 02 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира). Вказане нерухоме майно 19 лютого 2019 року стало спільною власністю сторін на підставі судового рішення, яким було поділено майно подружжя. Таким чином, позивач вважає, що відповідач повинна нарівні з ним нести витрати по утриманню квартири. У відповідності до рахунку ОСББ заборгованість по квартирі складає 44 648, 03 грн., половину від якої було сплачено позивачем через свою матір. Наразі позивач вважає, що відповідач має сплатити на його користь половину від боргу 44 648, 03 грн., що складає 22 324, 02 грн. Додатково позивач зазначив, що рішення суду яким за відповідачем було визнано право власності зареєстровано не було, у зв`язку із чим позивач вважається власником квартири у цілому.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причину неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень відповідачем до суду не надано.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.247ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 5 травня 2018 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Рішення суду набрало законної сили 19 лютого 2019 року.

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на не рухоме майно, виготовленої станом на 20 травня 2021 року, квартира АДРЕСА_1 у цілому зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 27 грудня 2012 року.

13 травня 2021 року ОСОБА_3 було сплачено 25 148, 03 грн. за утримання будинку та прибудинкової території згідно рахунку № НОМЕР_2 по рахунку 2518, що підтверджується копією квитанції 0.0..1.

У відповідності до рахунку ОСББ «ОЛІМПІЙСЬКИЙ 2012» №18 по рахунку 2518 по квартирі АДРЕСА_1 наявна заборгованість у розмірі 44 648,03 грн., з яких заборгованість за попередній період складає 9 095, 94 грн., опалення 29 000 грн., підігрів води 4 000, 00 грн., внесок на проведення поточного ремонту насосної станції 236,75 грн., внесок на встановлення приладів зняття показників споживання газу 714,29 грн., внесок на проведення поточного ремонту під`їздів 1 304, 03 грн.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (ч.1 ст.355 ЦК) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.2 ст.355 цього кодексу).

Правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами.

Отже, правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями.

Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).

Вказана стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Житловим законодавством встановлюється обов`язок власників житлових будинків, квартир забезпечувати утримання, ремонт, експлуатацію тощо цих об`єктів за власні кошти.

В той же час, суд дослідивши матеріали справи вважає, що позивачем не було доведено те, що спірна квартира у дійсності перебуває на балансі ОСББ «ОЛІМПІЙСЬКИЙ 2012», також не було підтверджено жодного тарифу, що міститься у рахунку № НОМЕР_2 (вказані обставини могли бути підтверджені статутом, протоколами, довідками, тощо). Таким чином, стороною позивача не було доведено та підтверджено належними та допустимими доказами наявності боргу та його розміру.

Також суд звертає увагу на відсутність підстав для стягнення з відповідача саме на користь позивача суми у розмірі 22 324, 02 грн. Так, позивач посилається, що він сплатив частину свого боргу, інша частина боргу залишається несплаченою, а відтак жодних підстав для її стягнення з відповідача на користь позивача наразі відсутня.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. У передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 31, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення коштів.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 18 квітня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін