2/465/914/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

04.05.2022 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.

з участю секретаря судових засідань Старух Ю.М.,

представника позивача Золотухіна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування збитків, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування збитків. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ОСОБА_1 є власником машино-місця АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з реєстру прав на нерухоме майно № 226792411. Зазначене машино-мiсце позивач ОСОБА_1 здає в оренду, в тому числі усiм, хто бажає скористатися послугами оренди шляхом укладення договору публічної оферти. Впродовж 17-20 сiчня 2021 року приватною власністю ОСОБА_1 користувався автомобіль Mercedes Vito, державний номерний знак НОМЕР_1 . Оскільки ОСОБА_1 здає в оренду своє машино-місце, а користувач Mercedes Vito, державний номерний знак НОМЕР_2 , користувався ним, не заплативши позивачу за користування згiдно договору публічної оферти, у заявника ОСОБА_1 виникло право на стягнення вартості користування його власністю від власника (користувача) автомобіля Mercedes Vito, д.н.з. НОМЕР_2 . Зважаючи на вищевикладене, а також те, що своє машино-місце ОСОБА_1 пропонує в оренду за 400 грн. на добу, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача суму збитків в розмірі 1600 грн., які не надійшли від користувача машино-місця за його використання, а також витрати на правову допомогу.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 05.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 02.11.2021 року замінено неналежного відповідача у цивільній справі № 465/2023/21, а саме ОСОБА_3 , на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 21.01.2022 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, відзиву, а також будь яких клопотань на адресу суду не направляла.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2020 року № 226792411 машино місце № 106 за адресою: АДРЕСА_4 , належить на праві власності ОСОБА_1 .

Як вбачається із акту огляду, у період часу з 17.01.2021 року по 20.01.2021 року на паркомісці № 106 у м. Львові по вул. Героїв УПА, 73В, поряд з оголошенням про правила оренди був запаркований автомобіль Mercedes Vito, д.н.з. НОМЕР_1 . Вказане підтверджено свідками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які своїми підписами засвідчили наведену обставину в акті огляду.

В судовому засіданні також досліджувався долучений позивачем відеозапис, з якого вбачається, що на машино місці № 106 за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73В, припарковано автомобіль Mercedes Vito, д.н.з. НОМЕР_1 . Водночас на стіні розміщено правила подобової оренди паркомісця. Відповідно до умов, викладених у вказаних правилах, для подобової оренди вказаного машино-місця слід оплатити авансом 400 грн. за добу на рахунок ФОП ОСОБА_1 , а квитнацію про оплату надіслати на Viber власника машино-місця, при цьому, паркування без авансової оплати заборонено власником.

З наданих суду виписок з особового рахунку ФОП ОСОБА_1 за 2021 рік слідує, що на банківський рахунок позивача надходили кошти за оренду нерухомого майна, в тому числі паркомісця, однак, від відповідача жодних надходжень не поступало.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.1 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи встановлені обставини та оцінивши в сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач, скориставшись послугами ОСОБА_1 , який надає належне йому машино-місце в оренду на основі договору публічної оферти, не сплатила за них відповідно, сума збитку (упущеної вигоди) підлягає стягненню з відповідача.

При цьому, суд враховує, що правила подобової оренди, розміщені на паркомісці позивача, в розумінні ст.633 ЦК України є публічною офертою, згідно якої вартість користування цим машино-місцем становить 400 грн. Автомобіль Mercedes Vito, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є відповідач, був запаркований на машино-місці №106 у м. Львові по вул. Героїв УПА, 73В впродовж 4 діб, а саме з 17 по 20 січня 2021 року включно. Таким чином, сума несплати за користування нерухомим майном позивача складає 1600 грн. (4х400 грн.=1600 грн.), що відповідає заявленій позивачем вимозі.

За наведених обставин позовна заява ОСОБА_1 є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі та відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 908,00 грн., сплачена за подання позовної заяви.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження наведених аргументів про стягнення судових витрат позивачем надано суду: договір доручення про надання правової допомоги від 21.01.2021 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Золотухіном О.О., згідно якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу у цивільній справі за позовом ФОП ОСОБА_1 про відшкодування збитків за користування машино-місцем АДРЕСА_3 (впродовж 17-20 січня 2021 року); розрахунок розміру правової допомоги від 30.04.2022 року, відповідно до якого вартість наданих за договором від 21.01.2021 року послуг (правової допомоги) у справі №465/2023/21 складає 3250 грн.; акт здавання-приймання робіт від 01.05.2022 року, відповідно до якого виконавець - адвокат Золотухін О.О. в повному обсязі надав замовнику - ФОП ОСОБА_1 послуги (правову допомогу) у справі №465/2023/21 на суму 3250 грн. і такі прийняті замовником; квитанцію № 0.0..1 від 01.05.2022 року про оплату послуг правової допомоги в розмірі 3250 грн., які переказані ФОП ОСОБА_1 на користь адвоката Золотухіна О.О. згідно договору від 21.01.2021 року та акту від 01.05.2022 року.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, задоволення позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для позивача, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 3250 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає належним та співмірним із характером правовідносин та складністю справи.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування збитків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суму збитків у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3250 (три тисячі двісті п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 16.05.2022 року.

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Суддя Величко О.В.