Справа № 344/7997/16-ц
Провадження № 2/344/91/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Представник акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 17.07.2008 року ПАТ ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитну угоду № 228К, відповідно до якої остання отримала кредит у розмірі 484 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 17.07.2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань за даною кредитною угодою був укладений договір поруки з ОСОБА_2 . Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим ОСОБА_1 станом на 27.05.2016 року має заборгованість 2 412 641, грн., яка складається з наступного: 456 843,70 грн заборгованість за кредитом; 894 530,65 заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 061 267, 57 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Однак, законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому заборгованість до стягнення становить 1 311 843,70 грн, яка складається з наступного: 456 843,70 грн заборгованість за кредитом; 855 000,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. У зв`язку з чим, ПАТ КБ ПриватБанк, просив солідарно стягнути з відповідачів вищевказану заборгованість.

25.10.2016 року представником позивача подано клопотання про залишення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості без розгляду (а.с.48,т.1).

23.10.2018 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за період з 15.12.2012 року по 15.06.2018 року у розмірі 1 259 975,88 грн. за кредитним договором №228К від 17.07.2008 року, яка складається з наступного: 1 259 975,88 заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 15.12.2012 року по 15.06.2018 року (а.с.157-158, .т1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.11.2021 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишено без розгляду. Продовжено розгляд цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.259,т.1).

Представник позивача в прохальній частині уточненої позовної заяви просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.158,т.1 ).

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, 18.10.2021 року подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги не визнає з підстав наведених у запереченні від 15.10.2021 року (а.с.247, т.1).

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Судом встановлено, що 17.07.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_1 була укладена кредитна угода № 228К, відповідно до якої банк зобов`язався надати відповідачу окремими траншами кредит на суму 484 000 грн., а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у строк до 17.07.2015 року (а.с.11).

Згідно з пунктами 4.1, 4.3 угоди за користування кредитними коштами з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення траншу кредиту позичальник сплачує відсотки в розмірі 20% річних, а при порушені будь-якого із зобов`язань по погашенню кредиту - в розмірі 50% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26.08.2010 року, яке набрало законної сили стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк 272 495, 04 грн. заборгованості за кредитною угодою від 17.07.2008 р. № 228К та укладеними на її виконання договорами про видачу траншу від 17.07.2008 р. № 228К/1 та від 05.08.2008 р. № 228К/2. Стягнуто солідарно з ТОВ Українське фінансове агентство ВЕРУС, ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк 200, 00 грн. заборгованості за кредитною угодою від 17.07.2008 р. № 228К та укладеними на її виконання договорами про видачу траншу від 17.07.2008 р. № 228К/1 та від 05.08.2008 р. № 228К/2 (а.с.159).

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15.08.2016 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитною угодою № 228К від 17.07.2008 року за період з 20.10.2009 року по 14.12.2012 року в розмірі 242108 (двісті сорок дві тисячі сто вісім) грн. 79 коп., з яких: 236108,79 грн. - проценти за користування кредитом та 6000 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2917 (дві тисячі дев`ятсот сімнадцять) грн. 06 коп. В іншій частині позову відмовлено (а.с.160-161).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили.

З наведених судових рішень вбачається, що умови кредитного договору щодо строку його дії були змінені шляхом пред`явлення позову про дострокового повернення всіх сум за цим договором, тобто вимоги позивача у справах, що розглядалася судами першої інстанції у 2010 та 2016 роках, зводилися до дострокового повернення всіх сум за кредитним договором згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, позивач скористався своїм правом дострокового повернення всіх сум за кредитним договором згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Із розрахунку позивача слідує, що він просить стягнути 1259975,88 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 15.12.2012 по 15.06.2018 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, так як ПриватБанк скориставшись своїм правом на дострокове погашення заборгованості по кредитному договору, що мало місце в 2010 та 2016 роках, відповідно його права та інтереси в такому випадку забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України.

Між тим, позовних вимог про стягнення виплат передбачених наведеною нормою ПриватБанк не заявляє.

Таким чином нарахування позивачем відсотків, пені за період після звернення до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту (2010, 2016 рік) не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення процентів, за вказаний позивачем період, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Витрати позивача, понесені по справі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України поверненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 223, 247, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 20.05.2022 року.

Суддя Пастернак І.А.