Справа № 461/793/21 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/4037/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.,

суддів: Левика Я.А., Копняк С.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИЛА:

позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на його користь пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами: № ЛВ1/0120/09/1551 від 21.09.2009, №ЛВ -20/0041/08/986 від 19.09.2008 про залучення внесу (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок: за період з 01 лютого 2020 року по 29 лютого 2020 року включно у розмірі 60658,14 грн.

В обгрунтування поданого позову покликався на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 у цивільній справі № 1522/6783/12 стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь позивача суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ - 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 та договору №ЛВ -20/0041/08/986 від 19.09.2008, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 у розмірі 9507,57 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 10.05.2020. 21.06.2012 було видано виконавчий лист №1522/6783/12, який був скерований на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одеси. У Другому Приморському відділі ДВС у м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625 за виконавчим листом №1522/6783/12. В 2019 році КС «Перше кредитне товариство» звернулося із заявою при визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за №1522/6783/12. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19.10.2019 у задоволенні заяви відмовлено. Вказує, що уклавши договір №ЛВ -1/0120/09/1551 від 21.09.2009 та договір №ЛВ- 20/0041/08/986 від 19.09.2008 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, у якому міститься п.4.1. «Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору, згідно чинного законодавства України», п.4,2 «Порушення умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору», відповідач погодився нести відповідальність за порушення умов цього договору, а тому законним у даному випадку є стягнення пені за несвоєчасне виконання договорів про повернення депозитних вкладів та нарахованих на нього процентів, згідно облікової ставки НБУ: 1 За період з 01.02.2020 по 29.02.2020, тобто за 29 днів, облікова ставка НБУ - 11,0%, подвійна облікова ставка становить - 22%; 9507,57 х22,00% = 2091,66; 2091,66х29=60658,14. Отже, сума пені за лютий місяць 2020 року становить: 60658,14 грн. З врахуванням наведеного позивач просив позов задоволити.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 27 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, - відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що згідно вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Зазначає, що у пункті 4.2 умов Договору № ЛB-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 та Договору № ЛB- 20/0041/08/986 від 19.09.2008 про залучення внеску(вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, зазначено: «Порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов визначених змістом цього Договору». Відповідно до п.4.1 вказаного Договору: «Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору, згідно чинного законодавства України». Таким чином, уклавши Договір № ЛB-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 та Договір № ЛB-20/0041/08/986 від 19.09.2008 про залучення внеску(вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок відповідно до пункту 4.1 відповідач погодився нести відповідальність за порушення умов цього Договору згідно чинного законодавства України, а саме ст. ст. 509, 549, 551, 599, 600, 601, 609, 611 ЦК України та ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 позов ОСОБА_1 до КС «Перше кредитне товариство» задоволено частково. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитним Договором № ЛВ-1/0120/09/1551 від 21 вересня 2009 та договору № ЛВ-20/0041/08/986 від 19 вересня 2008, з урахуванням додаткового договору № 1 від 21 липня 2009 в розмірі 9507,57 грн (дев`ять тисяч п`ятсот сім грн. та п`ятдесят сім копійок). Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн.Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» в дохід держави суму судового збору (держане мито) у розмірі 95,07 грн.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи убачається, що у договорах № ЛВ- 20/0041/08/986 від 19.09.2008 та №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009, укладених між кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 не встановлено виплати неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів.

Згідно з преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Тобто, дія Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не поширюється на правовідносини, які виникли між юридичною та фізичною особою.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності, тому до правовідносин, що виникли між сторонами у спорі, не підлягає застосуванню Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні обставини які доводять обґрунтованість заявлених вимог, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та документально не підтвердженими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 11.01.2022

Головуючий

Судді