Справа №303/3417/21 2/303/1194/21
номер рядка стат. звіту 76
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 травня 2022 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі: головуючого судді Монич В.О.

за участю секретаря судових засідань Годьмаш О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації про захист порушених трудових прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації від 31.12.2020 року №456-к про звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста централізованої бухгалтерії відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації. Заявлені вимоги мотивує тим, що її було звільнено з посади спеціаліста централізованої бухгалтерії відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації з підстави, визначеної п. 1 статті 40 КзПП України з 31.12.2020 року. Звільнення оформлено наказом начальника відділу освіти Мукачівської РДА від 31.І2.2020 року № 456-к.На момент даного звільнення позивач перебувала в стані вагітності. На підтвердження даного факту позивачем було надано по місцю роботи відповідну довідку від 19.11.2020 року. Окрім цього, в порядку ч.1 та ч.2 статті 179 КзПП України з 29.12.2020 позивач перебувала у відпустці в зв`язку із вагітністю пологами, про що надано до відділу кадрів листок непрацездатності (серії АЛВ № 575338 від 29.12.2020 року). Листом від 08.02.2021 року (копія додається) позивачу надіслано копію наказу про звільнення та повідомлено про механізм отримання трудової книжки. При цьому в листі йдеться про повний розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні з роботи. Вважає дане звільнення незаконним, так як позивача було звільнено без обов`язкового в даному випадку працевлаштування. Тому, просить визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації від 31.12.2020 року № 456-к про звільнення ОСОБА_1 , з посади спеціаліста централізованої бухгалтерії відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації;зобов`язати Мукачівську районну державну адміністрацію виконати законодавчо визначений обов`язок працевлаштування ОСОБА_1 ; стягнути з Мукачівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 , середню заробітну плату за три місяці. Ухвалою суду від 30.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 20.10.2021 року задоволено клопотання представника Мукачівської районної державної адміністрації про заміну неналежного відповідача Мукачівську районну державну адміністрацію на належного відповідача - відділ освіти Мукачівської районної державної адміністрації. 15 листопада 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не погоджується з даним позовом з наступних підстав. Листом відділу освіти від 29.10.2020 року №01-16/331, ОСОБА_1 , повідомлено про майбутнє звільнення з посади спеціаліста централізованої бухгалтерії. Звільнення обумовлено неможливістю переведення на іншу роботу у зв`язку з її відсутсутністю. Від ознайомлення з повідомленням ОСОБА_1 відмовилась, про що у встановленому порядку був складений акт від 29.10.2020 року. Крім того, ОСОБА_1 12.01.2021 року був поданий до відділу освіти лист непрацездатності від 29.12.2020 року серії АЛВ № 575338, тобто після ліквідації централізованої бухгалтерії, про що складено відповідний акт та засвідчено дату отримання на бланку. Станом на 01 січня 2021 року у відділі освіти Мукачівської районної і державної адміністрації є 3 штатні одиниці, які відносяться до категорій «Б» і «В» Закону України „Про державну службу. В централізованій бухгалтерії працювали особи, які не підпадають під дію Закону України „Про державну службу тобто не є державними службовцями. Тобто, працевлаштувати ОСОБА_1 відділ освіти не має можливості, оскільки посада на якій перебувала позивач не підпадає під дію Закону України „Про державну службу і тому, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

16.05.2022 року від представника відповідача надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 1 ст. 275 ЦПКУкраїни передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до положень статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожній фізичній та юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Для встановлення розумності строку розгляду конкретної справи в національних судових органах Європейський суд виробив у своїй практиці кілька взаємопов`язаних критеріїв: складність справи; поведінка заявника (тобто особи, яка звернулася до Європейського суду); поведінка судових та інших державних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника. Довготривалість розгляду справи може бути визнана розумною, якщо сама справа є складною як фактично, так і з правового боку.

З огляду на те, що справа є малозначною (незначної складності), розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд не приймає до уваги чергове клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, яке свідчить про намір затягування розгляду справи та порушує конституційне право на судовий захист, гарантований ст.55 Конституції України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

П. 24 ч. І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» від 14 вересня 2006 №137-V, передбачено, що усі працівники мають право на захист у випадках звільнення. Згідно із п. 24 ч. ІІ Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов`язуються визнати право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що наказом начальника відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації від 31.12.2020 року № 456-к, ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6). Жодних інших відомостей зазначений наказ не містить, зокрема відомостей про ознайомлення працівника з наказом про звільнення, відсутні докази вручення працівнику зазначеного наказу, при тому, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові трудову книжку, копію наказу про звільнення й здійснити з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП. З позовної заяви вбачається, що листом від 08.02.2021 року позивачці надіслано копію наказу про звільнення та повідомлено про механізм отримання трудової книжки поштовим зв`язком (а.с.9,10). Суд зазначає, що предметом судового розгляду є трудовий спір, що виник між сторонами - роботодавцем та працівником.

Пунктом 1 ст.40 КЗпП України передбачено можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників визначено ст.49-2 КЗпП. Про вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Під час вивільнення працівників у разі змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі відповідно до ст. 42 КЗпП України.

Одночасно з попередженням про звільнення через зміни в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. За відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на свій розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації і розміру оплати праці. В матеріалах справи міститься повідомлення про вивільнення ОСОБА_2 , яке містить відомості про можливе звільнення з посади спеціаліста централізованої бухгалтерії, яке відбудеться 31.12.2020 року (а.с.50) та акт про відмову від підпису від 29 жовтня 2020 року, підписаний начальником відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації Ващенок М.М., головним спеціалістом відділу освіти Мукачівської районної держаної адміністрації Троян О.М, провідним спеціалістом відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації Корж В.Д.( а.с.51). Разом з цим, суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 , разом з направленням повідомлення про вивільнення, було запропоновано іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Крім того, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що звільнення обумовлено неможливістю переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю позивача, так як матеріали справи не містять актів про відсутність працівника на робочому місці. Матеріали справи містять копію листка непрацездатності від 29.12.2020 року, серія АЛВ № 575338, згідно якого ОСОБА_1 звільнено від роботи з 29.12.2020 року, стати до роботи 04.05.2021 року. Наведені обставини свідчать про те, що наказ про звільнення позивачки від 31.12.2020 р. є незаконним, винесений у період, коли позивачка була непрацездатною та перебувала на лікарняному, що є грубим порушенням ч.3 ст.40 КЗпП України.

Також, судом встановлено, що відділом освіти Мукачівської РДА станом на 01.01.2021 р. затверджено штатний розпис, в якому передбачено наявність трьох посад: начальника відділу - 1 посада, головний спеціаліст - 1 посада, провідний спеціаліст - 1 посада, на які могла бути переведена позивачка (а.с.58). Верховний Суд вказав у постанові від 21 лютого 2020 р. по справі № 761/25605/17, проте, що зі скороченням чисельності майже завжди відбувається скорочення штату і зміна чисельності працівників відповідно відображається у штатному розпису. «Чисельність працівників - це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому, скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами». Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Відповідне положення міститься у Постанові Верховного суду від 07.09.2021 р. №306/2434/18 Беручи до уваги вищенаведене, за відсутності доказів відмови працівника від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, суд дійшов висновку, про обґрунтованість вимог позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу №456-к від 31.12.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста централізованої бухгалтерії відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації та зобов`язання відповідача щодо працевлаштування позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за три місяці, суд констатує наступне. Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Трудовий договір повинен укладатись, як правило, у письмовій формі (частина перша статті 24 КЗпП України) або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця (частина третя статті 24 КЗпП України). Припинення та розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника. З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу. Ураховуючи викладене, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України) не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати. Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 року в справі №369/10046/18 та у справі №910/4518/16. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, яким вважається період від дня незаконного звільнення, до дня поновлення на роботі. Однак, враховуючи ту обставину, що позивач, перебуваючи у стані вагітності, починаючи з 29.12.2020 року, отримала листок непрацездатності згідно якого мала бути направлена у відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами, була незаконно звільнена 31.12.2020 року, то відповідно мова про вимушений прогул не могла йти. 31 березня 2021 року на лікарняний рахунок відділу освіти поступили кошти від Фонду соціального страхування по допомозі на пологи та вагітність, а 19 квітня 2021 року платіжним дорученням № 35 здійснено оплату даного лікарняного (а.с.57). Слід зауважити, що відповідно до ст. 179 КЗпП та п. 3 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки». перебування у відпустці для догляду за дитиною не передбачає збереження заробітної плати. З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволенню позову в частині стягнення з Мукачівської районної державної адміністрації на користь позивача середньої заробітної плати за три місяці. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позову. Згідно із ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355, 430 ЦПК України, ст.ст. 4, 24, 40, 94, 97,147,149, 179, 233, 235 КЗпП України суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації про захист порушених трудових прав, задовольнити частково. Визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації від 31.12.2020 року № 456-к про звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста централізованої бухгалтерії відділу освіти Мукачівської районної державної адміністрації; Зобов`язати Мукачівську районну державну адміністрацію виконати законодавчо визначений обов`язок щодо працевлаштування ОСОБА_1 ; В решті позову відмовити. Стягнути з Мукачівської районної державної адміністрації 908,00 (дев`ятсот вісім ) гривень судового збору в дохід держави. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Мукачівська районна державна адміністрація, код ЄДРПОУ 0214337, м.Мукачево, вул..Штефана Августина, 21, Закарпатська область, поштовий індекс 89600.

Повний текст рішення складено 17.05.2022 року.

Головуючий В.О. Монич