Провадження № 2/643/1698/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2022 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.09.2020 у справі № 643/12561/18 за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м. Право власності на 1/2 частину квартири зареєстроване за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вказана квартира розташована на 1-му поверсі 9 поверхового будинку, та складається з двох кімнат житловою площею 30,7 кв.м., в тому числі, кімната 8 площею 16,0 кв.м., кімната 7 площею 14,7 кв.м., а також ванної кімнати 3 площею 2,0 кв.м., вбиральні 2 площею 1,1 кв.м., коридору 1 площею 6,7 кв.м., кухні 4 площею 6,8 кв.м., вбудованих шаф 6 та 5 площею 0,8 кв.м. У зазначеній квартирі поживає відповідач ОСОБА_2 , з яким у позивача виник спір про порядок користування квартирою. Встановлення порядку користування квартирою, викладеного у позові, жодним чином не впливає на розмір часток сторін у праві власності на квартиру і не обмежує їх право власності, та такий порядок відповідатиме інтересам всіх проживаючих у квартирі, враховуючи, що позивач просить виділити їй в користування житлову кімнату меншої площі.

Ухвалою судді від 26.08.2021 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, в яких вказав, що позивач є його рідною сестрою, у спірній квартирі він проживав разом зі своїми батьками по день їх смерті, іншого житла не має, визнав позовну вимогу про виділення у користування позивачу кімнати 7 площею 14,7 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 , а також вважає доцільним виділити у користування йому і позивачу балкони, що прибудовані до кожної з кімнат. Щодо вимоги про стягнення з нього понесені позивачем судові витрати відповідач зазначає, що він є інвалідом 2-ї групи, та відповідно до закону звільнений від сплати судового збору.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористалась.

Позивач позовні вимоги уточнила, просила виділити їй у користування кімнату площею 14,7 кв.м. з прибудованим до неї балконом, допоміжні приміщення залишити в загальному користуванні сторін, вказала, що кожна з кімнат квартири обладнана балконом, просила позов задовольнити, розглянути справу без її участі, про що зазначила у письмовій заяві.

Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив виділити йому у користування кімнату площею 16,0 кв.м. з прибудованим до неї балконом, допоміжні приміщення залишити у загальному користуванні сторін, просив розглянути справу без його участі, про що зазначив у письмовій заяві.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.09.2020 у справі № 643/12561/18, яке набрало законної сили 22.10.2020, ОСОБА_3 видане свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, та у встановлений законом строк ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Третьої ХДНК для оформлення спадщини. Вказаним рішенням за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Як встановлено судом і підтверджується письмовими доказами, право приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 , інші особи у зазначеній квартирі не зареєстровані, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова, та не заперечується сторонами.

Спірна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м. розташована на 1-му поверсі 9 поверхового будинку, складається з двох кімнат площею 14, 7 кв.м. та 16,0 кв.м., кухні площею 6,8 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., коридору площею 6,7 кв.м., вбудованої шафи площею 0,8 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру. Кожна кімната квартири обладнана балконом, що підтверджується планом квартири та не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст.316,317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Захист права власності встановлений ст. 321 ЦК України, а саме право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтями 47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку

Згідно положень ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та виділення позивачу кімнати площею 14,7 кв.м., яка обладнана балконом, а відповідачу - кімнати площею 16,0 кв.м., яка обладнана балконом, відповідає вимогам закону і не порушує права та інтересів сторін та третіх осіб. Допоміжні приміщення - кухню площею 6,8 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., коридор площею 6,7 кв.м., вбудовану шафу площею 0,8 кв.м. слід залишити у спільному користування сторін.

При зверненні до суду позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн., які просить стягнути з відповідача.

Відповідач є інвалідом 2-ї групи, що підтверджується копією довідки МСЕК та копією пенсійного посвідчення, та за законом звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, 50 відсотків сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 90, 92, 95, 141, 142, 247 ч.2, , 229, 247 ч.2, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , кімнату площею 14,7 кв.м., з обладнаним до неї балконом; виділивши у користування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 кімнату площею 16,0 кв.м., з обладнаним до неї балконом.

Кухню площею 6,8 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., коридор площею 6,7 кв.м., вбудовану шафу площею 0,8 кв.м.- залишити в загальному користуванні сторін.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Московському районі міста Харкова Харківської області, , що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Юр`ївська, 7, повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2 , 50% сплаченої, за квитанцією № 48545 від 18.08.2021, за подання до суду позовної заяви суми судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Оригінал квитанції 48545 від 18.08.2021 залишити в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Поліщук