ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №522/21476/20

Апеляційне провадження № 22-ц/813/4180/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Рибачук О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ-ТАЛ» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 липня 2021 року, постановлене під головуванням судді Бондар В.Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви, відзиву на позов

В грудні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВІ-ТАЛ» (далі- ТОВ «ВІ-ТАЛ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Домінус» (далі - ТОВ «Домінус»), третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Прокоф`єва (Гур`янова) Л.Г. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, свідоцтва про право на спадщину, усунення перешкод у користуванні власністю.

В обґрунтування позову зазначено, що ТОВ «ВІ-ТАЛ» на праві власності належать нежитлові приміщення загальною площею 4 485,19 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі акту приймання-передачі від 05 жовтня 2017 року, за яким ЗАТ «UAB Naster» передало вказане нерухомого майна у статутний капіталТОВ «ВІ-ТАЛ». Право власності ТОВ «ВІ-ТАЛ» зареєстровано належним чином. ЗАТ «UAB Naster» в свою чергу набуло право власності на зазначені нежитлові приміщення на підставі свідоцтва про право власності від 16 лютого 2016 року, що видане у порядку ст.75 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Нерухоме майно у відповідності до технічного паспорта від 22 червня 2016 року складається з: літ "А"-адміністративна будівля, літ "Б"-готель, літ "В"- роздягальня, літ. "Е", Ж","З" - сараї, літ "И"- гараж, № 1-3 огородження; І-мостіння, ІІ-стадіон; ІІІ-котлован. У листопаді 2020 року стало відомо, що 03 квітня 2014 року за відповідачем ОСОБА_1 на вказаній території зареєстровано право власності на незавершене будівництво-поле заглиблених паль 10% готовності, складова частина об`єкта нерухомого майна: І-поле заглиблених паль, 1-3 - огорожа, які є ідентичними ІІІ-котловану та 1-3 огорожі, що належать ТОВ «ВІ-ТАЛ». При цьому, ОСОБА_1 набула право власності на нежитлову будівлю за вказаною адресою, що складалась з: літ. «А» - нежитлова будівля, І - поле заглиблених паль та 1-3 - огорожа, що розташовані на земельній ділянці площею 4 250 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 квітня 2014 року після смерті свого батька ОСОБА_4 , який набув право власності на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 04 травня 2012 року та 10 травня 2012 року з ТОВ «Домінус». Позивач зазначив, що ТОВ «Домінус» набуло право власності на нежитлову будівлю літ. «А», площею 19,8 кв.м. на підставі рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 09 листопада 2011 року у справі №2-1519/7170/11, яке скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2016 року, а право власності на І- поле заглиблених паль та 1-3 - огорожу судом взагалі не визнавалось. Тому позивач вважав, що ТОВ «Домінус» незаконно набуло право власності на спірне нерухоме майно та незаконно в подальшому відчужило на користь ОСОБА_4 та успадковане ОСОБА_1 .

Посилаючись на вимоги ст.ст.203, 215,1301 ЦК України, позивач просив суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04 травня 2012 року за реєстром №1618;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 10 травня 2012 року за реєстром № 1712;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 квітня 2014 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г., за реєстром №535, спадкова справа № 33/2013, на ім`я ОСОБА_1 ;

- усунути перешкодиТОВ «ВІ-ТАЛ» у користуванні нерухомим майном, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити котлован, який визначений у технічному паспорті від 22 червня 2016 року під позначенням ІІІ та огорожу 1-3, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 27 100 кв.м (т.1 а.с.1-4).

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність. Представник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 зазначала, що спірне майно первісно придбане ТОВ «Домінус» у ВАТ «Краян» за договором від 29 грудня 2003 року та актом приймання-передачі від 18 березня 2004 року. Тому наступне будівництво ТОВ «Домінус» будівлі, площею 19,8 кв.м. на вказаній земельній ділянці, визнання на неї права власності судовим рішенням та його наступне скасування ніяк не впливає на законність володіння та користування ОСОБА_1 майном, яке було первісно придбане у ВАТ "Краян" та право власності на яке на момент розгляду справи є зареєстрованим у відповідності із чинним законодавством. Майно, що входило до договору купівлі-продажу на користь ЗАТ «UAB Naster», а зараз належить ТОВ «ВІ-ТАЛ», на той час та до теперішнього часу належить ОСОБА_1 на законних підставах, тобто первісно право власності виникло у ОСОБА_1 . Представник вказувала на невірно обраний позивачем спосіб захисту права та просила відмовити у задоволенні позову (т.1 а.с.58-61).

У відповіді на відзив представник позивача послався на те, що ТОВ «Домінус» не набуло права власності на спірне нерухоме майно, ані в 2003 році (у зв`язку з відсутністю факту передачі речі), ані в 2004 році (у зв`язку з відсутністю нотаріально посвідченого та зареєстрованого відповідним чином правочину). Зазначав про необґрунтованість висновків відповідача щодо правомірності володіння спірним майном (т.1 а.с.149-151).

У судовому засіданні 16 липня 2021 року представник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 просила суд про застосування строків позовної давності.

Зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 16 липня 2021 року позов ТОВ «ВІ-ТАЛ» залишений без задоволення (т.2 а.с.182-186).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що апеляційним судом в рамках розгляду справи № 522/1526/17 за позовом ЗАТ «UAB Naster» до ОСОБА_1 , ТОВ «Домінус», за участю третьої особи приватного нотаріуса ОМНО Гур`янової Л.Г. про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, здійснено юридичну оцінку усіх фактичних обставин справи, які не потребують доказування та відповідні висновки суду є прийнятними до даної справи. Окрім встановлених обставин та відповідних висновків, на переконання суду першої інстанції, позивачем, який вважає себе власником спірного майна, обрано неефективний спосіб захисту своїх прав. Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначив, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог, строк позовної давності у даній справі не підлягає застосуванню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ТОВ «ВІ-ТАЛ», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що під час винесення оскаржуваного рішення, судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, не надано оцінки всім доводам позовної заяви, не досліджено наявні докази та не надано їм належної правової оцінки, що призвело до однобічності судового розгляду та порушення принципу змагальності сторін. Так, зазначено, що судом не враховано:

- ТОВ «Домінус» не мало права відчужувати за договорами купівлі-продажу від 04 травня 2012 року та 10 травня 2012 року : І-поле заглиблених паль та 1-3 огорожу, так як документи, які б підтверджували виникнення або перехід права власності на вказане нерухоме майно - відсутні, а право власності на нежитлову будівлю літ «А», площею 19,8 кв.м., скасовано судовим рішенням від 14 вересня 2016 року у справі №2/1519/7170/11 ;

- спірне майно первісно було придбане ТОВ «Домінус» у ВАТ ХК «Краян» за договором № 2003-07 від 29 грудня 2003 року та актом приймання - передачі від 18 березня 2004 року. У зв`язку з тим, що правовідносини виникли у 2003 році, то застосуванню підлягає ЦК Української РСР у редакції 1963 року. Так, відповідно до ч.1 ст.128 ЦК України 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. За умовами вказаного договору право власності на об`єкт продажу переходить до покупця з моменту укладення акту прийому-передачі об`єкта. У 2003 році, тобто в період дії ЦК України 1963 року, акт прийому-передачі між ВАТ ХК «Краян» та ТОВ «Домінус» укладений не був, передача майна не відбулась, у зв`язку з чим в силу ст.128 ЦК України 1963 року, право власності на незавершений будівництвом плавальний басейн у ТОВ «Домінус» не виникло. У зв`язку із вступом у дію 01 січня 2004 року нових положень ЦК України, для виникнення у ТОВ «Домінує» права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, договір купівлі - продажу такого майна, в силу вимог ст.657 ЦК України 2004 року, мав бути нотаріально посвідчений та відповідний чином зареєстрований. За таких обставин ТОВ «Домінус» не набуло права власності на спірне нерухоме майно ані в 2003 році (у зв`язку з відсутністю факту передачі речі), ані в 2004 році (у зв`язку з відсутністю нотаріально посвідченого та зареєстрованого відповідним чином правочину). Отже, спірне майно не вибувало з власності ВАТ ХК «Краян», що підтверджується, крім іншого тим, що вказане майно увійшло до ліквідаційної маси під час проведення процедури банкрутства підприємства, яка була затверджена Фондом Державного майна України та в наступному було відчужено шляхом аукціону;

-під час розгляду справи № 522/1526/17, судові рішення яких досліджувались судом під час розгляду цієї справи, не надавалася правова оцінка договору № 2003-07 від 29 грудня 2003 року та акту приймання - передачі від 18 березня 2004 року, укладених між ВАТ «Краян» та ТОВ «Домінус»;

- договір від 29 грудня 2003 року між ВАТ ХК «Краян» та ТОВ «Домінус» є нікчемним, тому останнє в наступному не мало права відчужувати зазначене майно на користь ОСОБА_4 , що підтверджується: інвентарною справою, в якій відсутній зазначений договір та акт прийому-передачі, та сформованою Фондом держмайна ліквідаційною масою при проведенні процедури банкротства ВАТ ХК «Краян» (т.2 а.с.190-193).

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Софронкова Н.О. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 липня 2021 року - без змін.

Зокрема, зазначила, що:

-право власності на об`єкт незавершеного будівництва (І-поле заглиблених паль, 1-3 - огорожа) виникло у ТОВ "Домінує" абсолютно законно на підставі договору, укладеного з ВАТ "Краян" 29 грудня 2003 року та акту приймання- передачі від 18 березня 2004 року;

- у 2017 році ЗАТ «UAB Naster» (попередній власник спірного майна) звертався до суду з аналогічним позовом до ОСОБА_1 та ТОВ "Домінус" (справа №522/1526/17), у задоволенні якого відмовлено рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01 червня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року. Обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, з огляду на положення ч.4 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню;

- за нормами ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тому відповідач ОСОБА_1 та, насамперед, її батька ОСОБА_4 є добросовісним набувачем майна, яким вони володіли мирно та законно напротязі близько 10 років;

- на момент внесення в статутний фонд спірного майна від ЗАТ «UAB Naster» до ТОВ «ВІ-ТАЛ» ОСОБА_1 була власницею спірного майна, що по-перше, вбачалось з ЄДРРП, а по-друге, не могло не бути відомо представника ЗАТ «UAB Naster», враховуючи наявність судової справи, учасником якої саме й було ЗАТ «UAB Naster»;

- позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права (т.2 а.с.226-228).

Інші учасники процесу не скористались правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони належним чином повідомлені про слухання справи в апеляційній інстанції на 17 травня 2022 року об 16.00 год. (т.3 а.с.33-46).

Приватний нотаріус Прокоф`єва Л.Г. надала суду заяву про слухання справи у її відсутність (т.3 а.с.35).

Представник ОСОБА_11 в інтересах відповідача ОСОБА_1 надала суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 травня 2022 року залишена без задоволення у зв`язку з порушенням строку, встановленого ч.2 ст.212 ЦПК України (т.3 а.с.45-48).

За довідкою Укрпошти поштова кореспонденція суду на адресу ТОВ «ВІ-ТАЛ» повернулась до суду не врученою з причин: «адресат відсутній за вказаною адресою», що з огляду на вимоги п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням про слухання справи (т.3 а.с.45, 39-42). Крім того, сповіщення про слухання справи ТОВ «ВІ-ТАЛ» підтверджується заявою представника Багно В.С. від 17 травня 2022 року про відкладення розгляду справи з причин неможливості прийняти участь у розгляді справи 17 травня 2022 року об 16.00 год, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану (т.3 а.с.49-50).

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність поважних причин відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим залишила без задоволення заяву представника Багно В.С. в інтересах ТОВ «ВІ-ТАЛ» про відкладення розгляду справи на іншу дату, з огляду на таке.

За положеннями ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені серед іншого повноваження судів. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені (ст.12-2 Закону). Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється (ч.2 ст.26 Закону).

Введення в дію воєнного стану на території країни само по собі не може бути поважною причиною для відкладення розгляду справи та неможливості представника прийняти участь у розгляді справи. За наявності відповідних обставин воєнний стан може бути поважною причиною для неможливості прийняти участь у судовому засіданні, але представник позивача не зазначив жодної такої обставини. Судом враховано, що місцезнаходження ТОВ «ВІ-ТАЛ» та місце перебування представника Багно В.С. в інтересах товариства зазначені ними - м.Одеса, яке станом на 17 травня 2022 року (дата розгляду справи в суді апеляційній інстанції) не входить до зони активних бойових дій (т.2 а.с.190, 238).

Більш того, представник позивача, будучі обізнаним про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, не виявив бажання скористатись правом прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку, передбаченому ст.212 ЦПК України, чим проявив пасивну процесуальну поведінку.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 1989 року по справі "Юніон Аліметаріа Сандерс проти Іспанії", зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Колегією суддів враховано:

-перебування справи в провадженні апеляційного суду з вересня 2021 року;

-надання представником Багно В.С. в інтересах ТОВ «ВІ-ТАЛ» в судовому засіданні 07 грудня 2021 року в апеляційній інстанції усних пояснень на підтримку доводів апеляційної скарги;

-не зазначення представником Багно В.С. в заяві від 17 травня 2022 року про відкладення розгляду справи які додаткові обставини він має намір повідомити суду апеляційної інстанції, окрім наданих особисто ним пояснень в судовому засіданні 07 грудня 2021 року;

-наявність в матеріалах справи письмових документів, на підтвердження позицій сторін,

-повторність клопотання представника Багно В.С. про відкладення розгляду справи (т.3 а.с.26-28,49-50);

-положення ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України, якими передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому, захищаючи права одних осіб, суд не може порушувати права інших осіб.

Також враховано, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/1, від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 17 травня 2022 року у відсутності сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, що в розумінні вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Рішенням Малиновського комітету Одеської міської ради депутатів трудящих №376 від 28 квітня 1964 року, заводу ім. Січневого повстання відведено земельну ділянку площею 2,71 га між горою «Чумка» та парком ім. Ілліча (теперішнє розташування м. Одеса, провулок Високий 17) під будівництво стадіону. Згодом завод ім.Січневого повстання було реорганізовано у ВАТ «Краян», правонаступником якого є ВАТ ХК «Краян». Відповідно до переліку майна, переданого до статутного фонду ВАТ Холдингова компанія «Краян», будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , увійшли до статутного фонду ВАТ ХК «Краян» (т.1 а.с.35 зворот).

29 грудня 2003 року за договором №2003-07 купівлі-продажу ВАТ ХК «Краян» відступило ТОВ «Домінус», як переможцю аукціону з торгів, незавершений будівництвом плавальний басейн, що розміщений на адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 3 410 кв.м (т.1 а.с.68-72).

За умовами пункту 3.3 договору право користування об`єктом продажу переходить до покупця з моменту укладення договору. Право власності на об`єкт продажу переходить до покупця з моменту укладання акту прийому-передачі об`єкта. Право власності на об`єкт підтверджується цим договором купівлі-продажу та актом приймання-передачі (т.1 а.с.68 зворот).

За актом приймання-передачі від 18 березня 2004 року ТОВ «Домінус» отримало незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна у вигляді плавального басейну, який складався з котловану, паль, дорожніх плит та покриття, залізобетонних та бетонних виробів у визначеній кількості. У зв`язку з передачею зазначених об`єктів, ВАТ ХК «Краян» відмовилось від свого права користування земельною ділянкою площею 3 410 кв.м, на якій розташований об`єкт продажу, та не заперечував проти переоформлення права користування на земельну ділянку на ТОВ «Домінус». Сторони узгодили, що з моменту підписання акту не мають будь-яких претензій один до одного з приводу майна, що передається за договором (т.1 а.с.73-74).

20 лютого 2007 року межі земельної ділянки, на якій розташований об`єкт продажу, погоджені ВАТ ХК «Краян» (т.1 а.с.110).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 09 листопада 2011 року у справі №2/1519/7170/11 позов ТОВ «Домінус» до ОСОБА_13 , Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном та визнання права власності задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні майном ТОВ «Домінус» шляхом виселення ОСОБА_13 з нежитлової будівлі площею 19,8 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 . Визнано за ТОВ «Домінус» право власності на нежитлову будівлю площею 19,8 кв.м., зазначену в технічному паспорті під літ. «А», розташовану на земельній ділянці площею 4 249,61 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.20-21).

06 квітня 2012 року ТОВ «Домінус» зареєструвало вказане майно в КП «ОМБТІ та РОН» (т.1 а.с.22, т.2 а.с.28,73).

З витягу з Реєстру прав на нерухоме майно від 03 травня 2012 року вбачається, що на підставі рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 09 листопада 2011 року (справа №2/1519/7170/11) за ТОВ «Домінус» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, за адресою: АДРЕСА_1 . Нежитлова будівля складається з: нежитлової будівлі літ.А, площею 19,8 кв.м.; 1-поле заглиблених паль; 1-3- огорожа та розташована на земельній ділянці 4 250 кв.м (т.2 а.с.12,74).

Загальними зборами учасників ТОВ «Домінус» від 30 квітня 2012 року та 07 травня 2012 року вирішено продати нежитлову будівлю площею 19,8 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.57,118).

За договором купівлі-продажу від04 травня 2012 року ТОВ «Домінус» відчужило ОСОБА_4 Ѕ частину нежитлової будівлі АДРЕСА_1 , яка в цілому складалась з нежитлової будівлі літ. «А», площею 19,8 кв.м, І-поле заглиблених паль, 1-3-огорожа, що розташовані на земельній ділянці, площею 4 250 кв.м, яка перебуває у фактичному користуванні. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г. за реєстром №1618 (т.2 а.с.2-4).

10 травня 2012 року між ТОВ «Домінус» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу іншої Ѕ частини вказаної нежитлової будівлі, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г. за реєстром №1712 (т.2 а.с.67-69).

16 та 17 травня 2012 року право власності ОСОБА_4 на зазначену нежитлову будівлю зареєстровано у встановленому порядку, про що свідчать витяги про державну реєстрацію прав КП «ОМБТІ та РОН» від 16 травня 2012 року та від 17 травня 2012 року (т.1 а.с.31,34).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 квітня 2014 року спадкоємцем в заповіті майна ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_1 . Зазначено, що спадщиною, на яку видано свідоцтво, є нежитлова будівля АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з:

- будівлі, означеною за планом земельної ділянки літ. А - нежитлова будівля, загальною площею 19,8 кв.м;

- І - поле заглиблених паль;

- 1-3 огорожа,

що розташовані на земельній ділянці, площею 4 250 кв.м, яка перебуває у фактичному користуванні (т.1 а.с.87).

03 квітня 2014 року право власності ОСОБА_1 на вказану нежитлову будівлю зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.85-86).

14 вересня 2016 року рішенням апеляційного суду Одеської області у справі №2/1519/7170/11 скасовано вищезазначене рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 09 листопада 2011 року. Відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Домінус» до ОСОБА_13 , Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном та визнання права власності на нежитлову будівлю (т.1 а.с.35-37).

У квітні 2017 року ОСОБА_1 знесла нежитлову будівлю літ. «А», площею 19,8 кв.м.

25 квітня 2017 року ОСОБА_1 на підставі акту знесення будівлі від 20 квітня 2017 року, технічного паспорту від 22 квітня 2017 року внесла відповідні зміни в реєстр речових прав. Наразі об`єктом нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_1 , є незавершене будівництво, поле заглиблених паль 10% готовності, яке складається з:

-І - поле заглиблених паль;

-1-3 -огорожа (т.1 а.с.75, 91-94).

Разом з тим, 10 лютого 2016 року ВАТ «Холдингова компанія «Краян» в особі ліквідатора ОСОБА_14 відчужила за договором купівлі-продажу ЗАТ «UAB Naster»цілісний майновий комплекс банкрута на аукціоні, в тому числі майно №3 - нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з:

- літ. А - адміністративна будівля площею 2 139,1 кв.м,

- літ. Б - готель, площею 1 946,7 кв.м,

- літ. В - роздягальня площею 123,4 кв.м,

- літ. Е,Ж,З- сараї, площею 172,05 кв.м,

- літ. И - гараж, площею 103,94 кв.м.,

- 1-3 огородження;

- І - мощення;

- ІІ - стадіон;

- ІІІ - котлован (т.1 а.с.209-212).

За актом приймання-передачі від 15 лютого 2016 року ЗАТ «UAB Naster» прийняло вищезазначене майно (т.1 а.с.213-218).

16 лютого 2016 року ЗАТ «UAB Naster» отримало в порядку ст.75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» свідоцтво про право власності на вказане майно, яке зареєстровано в реєстрі приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за № 174 (т.1 а.с.10).

Аналізуючи наявні в матеріалах справи технічні паспорти, ІІІ -котлован та 1-3 огородження, що належать ЗАТ «UAB Naster», ідентичні І- полю заглиблених паль та 1-3 огорожі, що належать ОСОБА_1 , проти чого сторони не заперечували.

ЗАТ «UAB Naster», встановивши наявність права власності ОСОБА_1 на частину об`єкту нерухомості за спірною адресою, що належить товариству, звернулось до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Домінус», третя особа приватний нотаріус ОМНО Гур`янова Л.Г. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 04 травня 2012 року та від 10 травня 2012 року та свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 з аналогічних підстав, зазначених у позові в цій справі (справа № 522/1526/17).

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01 червня 2017 року у справі №522/1526/17, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року, у задоволенні позову ЗАТ «UAB Naster» відмовлено. Судові рішення мотивовані тим, що на момент проведення електронних торгів, та, відповідно, реєстрації 16 лютого 2016 року права власності ЗАТ «UAB Naster» на майно, що розташоване по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 була власником частини цього майна; ЗАТ «UAB Naster» не було стороною вказаних договорів купівлі-продажу, про недійсність яких заявлено вимоги, та не має права на спадщину після смерті ОСОБА_4 . Зазначено, що наступне будівництво ТОВ «Домінус» будівлі площею 19,8 кв.м на вказаній земельній ділянці, визнання на неї права власності судовим рішенням, що в подальшому було скасовано, не впливає на набуття ТОВ «Домінус» у ВАТ «Краян» у 2003 році у власність незавершеного будівництвом об`єкту (т.1 а.с.111-117). Вказані судові рішення набрали законної сили.

05 жовтня 2017 року ЗАТ «UAB Naster» на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна передало у статутний капітал ТОВ "ВІ-ТАЛ" нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею 4 485,19 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та розташовані на земельній ділянці 27 100 кв.м (т. 1 а.с.8).

06 жовтня 2017 року право власності ТОВ «ВІ-ТАЛ» зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером 01 (т.1 а.с.9).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25 листопада 2020 року встановлено, що на час проведення електронних торгів 04 січня 2016 року, за якими переможцем стало ЗАТ «UAB Naster», набуло право власності, яке згодом відступило ТОВ «ВІ-ТАЛ»,право власності ОСОБА_1 на І-поле заглиблених паль та 1-3 огорожу по спірний адресі було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав у встановленому законом порядку з 03 квітня 2014 року (т.1 а.с.18-19).

ТОВ «ВІ-ТАЛ» пред`явило на підставі ст.ст.203,215,1301 ЦК України позов про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених у 2012 році між ТОВ «Домінус» і ОСОБА_4 , та про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, отримане ОСОБА_1 у 2014 році після смерті ОСОБА_4 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Нормами 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України).

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.321 ЦК України).

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, слід враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

За положеннями ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу (ч.1). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч.2). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) ч.3.

При цьому, ст.216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом із тим, ч.3 ст.216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Згідно з ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на судові рішення у справі № 522/1526/17, які набрали законної сили та з огляду на положення ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені ними, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 набула у власність нежитлову будівлю, що складалась з: нежитлової будівлі літ. А, площею 19,8 кв.м, І- поля заглиблених паль та 1-3 огорожі за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадкування від 03 квітня 2014 року після смерті свого батька ОСОБА_4 , який придбав вказане майно на підставі договорів купівлі-продажу від 04 травня 2012 року та 10 травня 2012 року у ТОВ «Домінус». В свою чергу, ТОВ «Домінус» на підставі договору від 29 грудня 2003 року з ВАТ ХК «Краян», як переможцю аукціону з торгів, набуло право власності на незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна у вигляді плавального басейну, який складався з котловану, паль, дорожніх плит та покриття, залізобетонних та бетонних виробів у визначеній кількості (т.1 а.с.68-74). Межі земельної ділянки, на якій розташоване незавершене будівництво, узгоджені з ВАТ ХК «Краян» (т.1 а.с.110).

Згодом ТОВ «Домінус» побудувало на вказані земельній ділянці будівлю літ.А площею 19,8 кв.м, право власності на яку визнано рішенням суду від 09 листопада 2011 року, яке скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2016 року та відмовлено ТОВ «Домінус» у визнанні права власності на нежитлову будівлю літ.А (т.1 а.с.20-21,35-37).

Право власності ТОВ «Домінус» на нежитлову будівлю в цілому виникло саме на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 2003 року, а ні на підставі судового рішення, що в подальшому скасовано. Відтак, зазначені обставини не впливають на набуття у 2003 році ТОВ «Домінус» права власності на незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна від ВАТ ХК «Краян».

Крім того, судом враховано, що на момент проведення електронних торгів, укладення договору купівлі-продажу, видачі свідоцтва про право власності та, відповідно, реєстрації свідоцтва про право власності ЗАТ «UAB Naster» на нерухоме нежитлове майно, що розташоване по АДРЕСА_1 , та наступне відступлення його ТОВ «ВІ-ТАЛ», ОСОБА_1 була власником частини цього майна у вигляді поля заглиблених паль (котловану) та огорожі (огородження), що вбачається з реєстру речових прав.

Зазначені обставини також встановлені судовим рішенням у справі № 522/1526/17, що набрало законної сили, та враховано судом першої інстанції.

Договір купівлі-продажу від 29 грудня 2003 року не є предметом спору у цій справі, а доводи апеляційної скарги щодо нікчемності вказаного договору є безпідставними та ґрунтуються на власному тлумаченні апелянтом правових норм. Договір укладений у відповідності до вимог законодавства, що діяло на час виникнення правовідносин. Посилання апелянта на вимоги ст.657 ЦК України в редакції 2004 року щодо нотаріального посвідчення договору є необґрунтованими, оскільки закон зворотної дії у часі немає. Договір укладений 29 грудня 2003 року під час дії ЦК України 1963 року.

Посилання представника ОСОБА_8 на ту обставину, що ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_4 є добросовісними набувачами майна не мають правового значення, з огляду на те, щодобросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно (наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння). У справі, що розглядається, об`єкт незавершений будівництвом, що наразі є предметом спору, придбаний ОСОБА_4 у ТОВ «Домінус», який в свою чергу придбав безпосередньо у власника майна ВАТ ХК «Краян».

Враховано, що ОСОБА_1 володіє майном з квітня 2014 року, в свою чергу ОСОБА_4 - з травня 2012 року, а ТОВ «Домінус» - з 29 грудня 2003 року у користуванні та з 18 березня 2004 року у власності за умовами п.3.3. договору від 29 грудня 2003 року. Тобто ВАТ ХК «Краян» понад 18 років тому на власний розсуд розпорядилось майном, яким вільно володіли юридична та фізичні особи на відповідній правовій основі. При цьому, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на те, що ОСОБА_1 є законним власником незавершеного будівництва, то у вимозі позивача про усунення перешкод у користуванні майном вірно відмовлено.

ТОВ «ВІ-ТАЛ» не було стороною оспорюваних договорів купівлі-продажу, не належить до кола спадкоємців померлого ОСОБА_4 , тому суд дійшов висновку, що майнове право товариства не підлягає захисту шляхом визнанням недійсними спірних правочинів від 04 травня 2012 року та 10 травня 2012 року та свідоцтва про право на спадщину від 03 квітня 2014 року.

Апелянта стверджує, щоспірне майно: І - поле заглиблених паль та 1-3 огорожа не вибувало з власності ВАТ ХК «Краян» та в наступному, через процедуру банкрутства та прилюдних торгів було відчужено на користь ЗАТ «UAB NASTER», а згодом передано до статутного капіталу ТОВ «ВІ-ТАЛ», тому ТОВ «ВІ-ТАЛ» є власником вказаного майна. Однак, зазначене спростовується наявними в матеріалах справи документами.

Згідно п. 26 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. При цьому, заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Правом на звернення до суду із віндикаційним позовом наділений лише власник майна чи особа, що має речове право на майно (титульний володілець), тоді як оспорювати правочин має право заінтересована особа, яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину.

Позивачем обрано неправильний спосіб захисту, який не відповідає змісту порушеного права, оскільки права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст.ст.215,216 ЦК України, оскільки захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст.387,388 ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №522/7636/14.

На момент внесення в статутний фонд спірного майна від ЗАТ «UAB Naster»до ТОВ «ВІ-ТАЛ», відповідачка ОСОБА_1 була власницею спірного майна з 03 квітня 2014 року, що підтверджено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідноне могло бути невідомо ЗАТ «UAB Naster», яке відчужило майно ТОВ «ВІ-ТАЛ», враховуючи наявність судової справи №522/1526/17, позивачем в якій було ЗАТ «UAB Naster» та інші сторони в цій справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Позивач не довів суду обґрунтованості своїх позовних вимог. З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позову ТОВ «ВІ-ТАЛ» без задоволення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновків щодо незаконності і неправильності судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про дотримання судом першої інстанції норм процесуального права та вірне застосування норм матеріального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВІ-ТАЛ» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді :