Постанова

Іменем України

10 травня 2022 року

м. Київ

справа № 592/9330/16-ц

провадження № 61-7577св21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А.І., Литвиненко І.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сумського апеляційного суду від 31 березня 2021 року у складі колегії суддів Левченко Т. А., Кононенко О. Ю., Собини О. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, розподіл майна, визначення порядку користування приміщенням житлового будинку та земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, розподіл майна, визначення порядку користування житловим приміщенням (житловий будинок) та земельної ділянки.

Позов мотивувала тим, що з травня 1995 року по серпень 2015 року позивачка з відповідачем проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. Протягом цього часу ними було придбано багато майна. Вказувала, що майже 100 % сімейного бюджету складалося з доходів, які вона особисто заробляла. Угоди про добровільний поділ майна досягнуто між сторонами не було.

22 серпня 2007 року позивачка уклала із ЗАТ «ПроКредитБанк» кредиту угоду

№ 15.6819 на отримання кредиту в розмірі 15 000,00 доларів США, який було сплачено нею особисто з відсотками, та рамкову угоду № 1488 від 22 травня

2008 року. Вказані кошти були використані для проведення ремонту домоволодіння та купівлю нового майна.

В період спільного проживання також було придбано автомобіль VOLKSWAGEN Sharan 1.8Т, 2003 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль ВАЗ 21043, 2001 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно договору купівлі-продажу від 15 квітня 2003 року вони з відповідачем придбали у спільну часткову власність по 1/2 частині кожному житлового будинку 19,9 кв.м з надвірними господарчими та побутовими будівлями за адресою:

АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1126 кв.м, вартістю 6 495,00 грн. Зазначала, що визначити добровільно порядок користування приміщеннями житлового будинку з відповідачем неможливо.

В процесі розгляду справи позивачка неодноразово уточнювала та збільшувала позовні вимоги та остаточно просила суд:

1. Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 1995 року по серпень 2015 року;

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини сумісного майна, провести його реальний розподіл, виділивши їй майно, що складається з: автомобіля VOLKSWAGEN Sharan, 2003 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , -266 403,00 грн; автомобіля ВАЗ 21043, 2001 року випуску, фіолетового кольору реєстраційний номер НОМЕР_2 - 45 743,00 грн; автоматики для гаражних воріт DoorHan Sectonal - 500 - 1 500,00 грн; витяжки Pyramida Г-900 - 4 000,00 грн; столу обіднього (скло, виробництво Китай) в комплекті з стільцями кухонними (зі шкірзаму) - 15 000,00 грн; холодильника LG SXS (двухдверний) - 17 000,00 грн; морозильної камери «Vestfrost», виробництва Туреччина - 5 000,00 грн; кухонні меблі - 25 000 грн; плити газової врізна/вмонтована «Fagor» 2CF1-4G1 В, скло, виробництво Італії - 7 000,00 грн; духовки врізна/вбудована «Fagor», Н-196, електрична, виробництво Італії - 8 000,00 грн; мийки кухонної керамічної -

5 250,00 грн; газового котла 2-х контурного «Hermann» - 7 000,00 грн; програматора для газового котла LT 08 LCD - 400,00 грн; чайника електричного «Bosсh» -

400,00 грн; чайника електричного «Вгаun» - 400,00 грн; чайника електричного, виробництва Туреччини -300,00 грн; пилососа «Bosсh» - 800,00 грн; кабіни душової скляної -7 000,00 грн; ванної, виробництва Чехії -7 000,00 грн; раковини для вмивання з тумбою (дерево) - 1 000,00 грн; дзеркала настінного - 400,00 грн; тумби пластикової для білизни 2 шт. - 200,00 грн; унітазу бордового - 500,00 грн; біде бордового - 300,00 грн; дивана кутового, бежового кольору - 9 800,00 грн; дивану-софи сіро-коричневої - 4 200,00 грн; підставки під матрац на ніжках (дерево) - 5 250,00 грн; ковдри, виробництва Туреччини та Китаю 8 шт. - 1 000,00 грн; покривала 2 шт. - 300,00 грн; килима 3x4, напівколо, виробництво Індії -

10 000,00 грн; килима шерстяного (виробництва Україна) 1,7 x 2, 2, 1 шт. - 500,00 грн; килимової доріжки (виробництва Туреччини) 1.2 x 5, 2 шт. - 300,00 грн; крісла-гойдалки, дерево - 2 100,00 грн; соковитискача «Moulinex» - 500,00 грн;машини для миття тротуарної плитки «Katar» - 2 000,00 грн; столу і 4 крісел (пластик) для літньої альтанки (бесідки), виробництва Туреччина -1 500,00 грн; посуду: посуд фірми «Amwaу» - каструля на 3 літри, сотейник на 1 літр, сотейник на 1 літр, сотейник на 2 літри, сотейник на 3 літри; сковорідка 3 шт.; ємністю для зберігання продуктів -

10 000,00 грн; каструлі, виробництво Німеччина - 600,00 грн; набору каструль емальованих, виробництво Туреччина 4 шт.- 1 000 грн. Всього майна на суму - 474 646,00 грн.

3. Визначити порядок користування приміщеннями житлового будинку АДРЕСА_2 , виділивши ОСОБА_1 наступні приміщення і надвірні будівлі садиби:

1) Приміщення підвалу літ. «п/д», загальною площею 45,3 кв.м, інвентарною вартістю 61 413,00 грн (121606/89,7 х 45,3):

- підвал «ІІ», площею 30,0 кв. м;

- підвал «ІІІ», площею 15,3 кв. м.

Всього по підвалу: 45,3 кв. м.

2) Приміщення житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 50 кв.м, інвентарною вартістю 112 087,00 грн (221372/86,9 х 44):

- частина коридору «І -1», площею 11,8 кв.м;

- кухня «1-2», площею 16,8 кв.м;

- житлова кімната «1-3», площею 15,4 кв.м.

Всього по 1-му поверху: 44,0 кв.м.

3) Приміщення мансарди літ. «м/с» загальною площею 32,1 кв.м, інвентарною вартістю 64 836,00 грн (110686 /54,8 х 32,1):

- сходова клітина «1-7», площею 5,0 кв.м;

- частина холу «1-8», площею 1,4 кв.м;

- житлова кімната «1-9», площею 21,9 кв.м;

- кладова «1-10», площею 3,8 кв.м.

Всього по мансарді - 32,1 кв.м.

4) Приміщення гаражу літ. «А1-1» загальною площею 22,3 кв.м, інвентарною вартістю 51 234,00 грн (81561/35,5 х 22,3):

- частина гаражу «V», площею 22,3 кв.м.

5) Господарські споруди:

- ганок літ. «гн», вартістю 880,00 грн;

- вбиральня літ. «Б», вартістю 618,00 грн;

- кухня літ. «В», вартістю 25 970,00 грн;

- навіс кліт. «Г», вартістю 5 250,00 грн;

- 50/100 частин огорожі № 1-4, вартістю 7 990,00 грн.

Усього: 328 278 грн, що складає 55/100 ідеальних часток.

4. Визначити порядок користування земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_1 на праві власності згідно державного акту на земельну ділянку серії СМ № 121851, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 22 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року по серпень 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 156 073,00 грн у рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частин автомобілів - ВАЗ 21043, 2001 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіля VOLKSWAGEN Sharan, 2003 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер

НОМЕР_1 .

Визначено порядок користування приміщенням житлового будинку

АДРЕСА_1 по варіанту 3 висновку № 986/16 додаткової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30 травня 2017 року, виділено ОСОБА_1 наступні приміщення і надвірні будівлі: приміщення підвалу літ. «п/д»: підвал «II», площею 30,0 кв.м; підвал «III», площею 15,3 кв.м; приміщення житлового будинку літ. «А-І»: частина коридору «11-1», площею 11,8 кв.м; кухня «1-2», площею 16,8 кв.м; житлова кімната «1-3», площею 15,4 кв.м; приміщення мансарди літ. «м/с»: сходова клітина «1-7», площею 5,0 кв.м; хол «1-8», площею 24,1 кв.м; житлова кімната «1-9», площею 21,9 кв.м; кладова

«1-10», площею 3,8 кв.м; господарські споруди: ганок літ. «гн», вбиральня літ. «Б», навіс літ. «Г», 50/100 частин огорожі № 1-4, що складає 50/100 ідеальних часток (відображено рожевим кольором в додатку № 1);

Виділено ОСОБА_2 наступні приміщення і надвірні будівлі в житловому будинку АДРЕСА_1 по варіанту 3 висновку № 986/16 додаткової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30 травня 2017 року: приміщення підвалу літ. «п/д»: підвал «І», площею 22,1 кв.м; підвал «IV», площею 22,3 кв.м; приміщення житлового будинку літ. «А-І»: частина коридору «1-1», площею 10,2 кв.м; житлова кімната «1-4», площею 23,0 кв.м; ванна кімната «1-5», площею 8,0 кв.м; вбиральня «1-6», площею 1,7 кв.м; приміщення гаражу літ. «А1-І», загальною площею 35,5 кв.м: гараж «V», площею 35,5 кв.м; господарські споруди: кухня літ. «В», бесідка літ. «Д», теплиця літ. «Е», 50/100 частин огорожі № 1-4, що складає 50/100 ідеальних часток (відображено синім кольором в додатку № 1).

Припинено право спільної часткової власності на домоволодіння та земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1 , та визнано їх окремими об`єктами нерухомого майна.

Визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою:

АДРЕСА_1 , згідно варіанту висновку № 986/16 додаткової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30 травня 2017 року, за яким:

ОСОБА_1 на 1/2 виділяється земельна ділянка, площею 319 кв.м, з урахуванням площі під будівлями та спорудами (відображена рожевим кольором).

ОСОБА_2 на 1/2 виділяється земельна ділянка, площею 319 кв.м, з урахуванням площі під будівлями та спорудами (відображена блакитним кольором).

Ділянка загального користування (відображена без кольору) відображено земельна ділянка подвір`я, площею 362 кв.м, з урахуванням площі під житловим будинком «А-І» спільного користування між співвласниками.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 996,40 грн судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачкою факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із відповідачем у період з 01 січня 2004 року по серпень 2015 року.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки Ѕ частини вартості спірних автомобілів, суд зробив висновок про те, що спірні автомобілі є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбані за час спільного проживання однією сім`єю та за спільні кошти, які в подальшому були відчужені відповідачем.

Суд першої інстанції, визначаючи варіант поділу домоволодіння між сторонами, вважав найбільш прийнятним варіант № 3 висновку № 986/16 додаткової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30 травня 2017 року, при якому 1-му співвласнику виділяються (відображено рожевим кольором в додатку № 1 до висновку експертизи № 986/16 від 30 травня

2017 року) наступні приміщення і надвірні будівлі садиби: приміщення підвалу

літ. «п/д»: підвал «II», площею 30,0 кв. м; підвал «III», площею 15,3 кв. м; приміщення житлового будинку літ. «А-І»: частина коридору «11-1», площею 11,8 кв. м; кухня

«1-2», площею 16,8 кв. м; житлова кімната «1-3», площею 15,4 кв. м; приміщення мансарди літ. «м/с»: сходова клітина «1-7», площею 5,0 кв. м; хол «1-8», площею

24,1 кв. м; житлова кімната «1-9», площею 21,9 кв. м; кладова «1-10», площею

3,8 кв. м; господарські споруди: ганок літ. «гн», вбиральня літ. «Б», навіс літ. «Г», 50/100 частин огорожі №1-4, що складає 50/100 ідеальних часток.

2-му співвласнику виділяються (відображено синім кольором в додатку № 1 до висновку експертизи № 986/16 від 30 травня 2017 року) наступні приміщення і надвірні будівлі садиби: приміщення підвалу літ. «п/д»: підвал «І», площею 22,1 кв.м; підвал «IV», площею 22,3 кв. м; приміщення житлового будинку літ. «А-І»: частина коридору «1-1», площею 10,2 кв. м; житлова кімната «1-4», площею 23,0 кв. м; ванна кімната «1-5», площею 8,0 кв. м; вбиральня «1-6», площею 1,7 кв. м; приміщення гаражу літ. «А1-І», загальною площею 35,5 кв. м: гараж «V», площею 35,5 кв.м; господарські споруди: кухня літ. «В», бесідка літ. «Д», теплиця літ. «Е», 50/100 частин огорожі № 1-4, що складає 50/100 ідеальних часток.

Щодо спірної земельної ділянки суд першої інстанції вважав найбільш прийнятним в даному випадку є варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою, передбачений висновком № 986/16 від 30 травня 2017 року, відповідно до якого І-му співвласнику (відображено рожевим кольором) на 1/2 виділяється земельна ділянка площею 319 кв.м з урахуванням площі під будівлями та спорудами, ІІ-му співвласнику (відображено блакитним кольором) на 1/2 виділяється земельна ділянка площею 319 кв. м з урахуванням площі під будівлями та спорудами; ділянка загального користування (відображено без кольору) відображено земельну ділянку подвір`я площею 3652 кв.м з урахуванням площі під житловим будинком «А-І» спільного користування між співвласниками.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 31 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 22 грудня 2020 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про поділ майна: автомобіля ВАЗ 21043, 2001 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіля VOLKSWAGEN Sharan, 2003 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 22 грудня 2020 року змінено та викладено абзаци четвертий, п`ятий і шостий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Проведено реальний поділ будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 згідно варіанту № 3 висновку додаткової комплексної будівельно-технічної та земельної-технічної експертизи № 986/16

від 30 травня 2017 року.

Виділено ОСОБА_1 наступні приміщення і надвірні будівлі за адресою: АДРЕСА_1 : приміщення підвалу літ. «п/д»: підвал «II», площею 30,0 кв.м; підвал «III», площею 15,3 кв.м; приміщення житлового будинку літ. «А-І»: частина коридору «11-1», площею 11,8 кв.м; кухня «1-2», площею 16,8 кв.м, житлова кімната «1-3», площею 15,4 кв.м; приміщення мансарди літ. «м/с»: сходова клітина «1-7», площею 5,0 кв.м, хол «1-8», площею 24,1 кв.м; житлова кімната «1-9», площею 21,9 кв.м; кладова «1-10», площею 3,8 кв.м; господарські споруди: ґанок літ. «гн», вбиральня літ. «Б», навіс літ. «Г», 50/100 частин огорожі № 1-4, що складає 50/100 ідеальних часток (відображено рожевим кольором в додатку № 1 до висновку додаткової комплексної будівельно-технічної та земельної-технічної експертизи

№ 986/16 від 30 травня 2017 року).

Виділено ОСОБА_2 наступні приміщення і надвірні будівлі за адресою:

АДРЕСА_1 : приміщення підвалу літ. «п/д»: підвал «І», площею 22,1 кв.м; підвал «IV», площею 22,3 кв.м; приміщення житлового будинку літ. «А-І»: частина коридору «1-1», площею 10,2 кв.м; житлова кімната «1-4», площею 23,0 кв.м; ванна кімната «1-5», площею 8,0 кв.м; вбиральня «1-6», площею 1,7 кв.м; приміщення гаражу літ. «А1-І»: гараж «V», площею 35,5 кв.м; господарські споруди: кухня літ. «В», бесідка літ. «Д», теплиця літ. «Е», 50/100 частин огорожі № 1-4, що складає 50/100 ідеальних часток (відображено синім кольором в додатку № 1 до висновку додаткової комплексної будівельно-технічної та земельної-технічної експертизи № 986/16 від 30 травня 2017 року).

Зобов`язано ОСОБА_1 провести наступні переобладнання:

- у підвалі закласти дверний проріз між підвалом «І» і підвалом «ІІ»;

- у перекритті між підвалом та першим поверхом влаштувати проріз і встановити сходи;

- у коридорі «1-1» на відстані 4,62 м від зовнішньої стіни влаштувати перегородку;

- між кімнатою «1-3» і кімнатою «1-4» закласти дверний проріз;

- між кімнатою «1-2» і кімнатою «1-3» влаштувати дверний проріз.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконати окреме підключення електропостачання, газопостачання, опалювання.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Змінено рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 грудня 2020 року в частині розподілу судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі

7 653,60 грн.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 22 грудня 2020 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2 341,10 грн та витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 1 500,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині поділу автомобілів, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції стягуючи 1/2 частину вартості автомобілів вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимогу про стягнення Ѕ частини вартості спірних автомобілів, у зв`язку з їх відчуженням без її згоди, позивачка в даній справі не заявляла. Крім того, апеляційний суд встановив, що автомобіль ВАЗ 21043, 2001 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було зареєстровано за відповідачем ще у 2002 році.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визначення порядку користування житловим будинком та приміщеннями, апеляційний суд виходив із того, що в резолютивній частині рішення фактично вирішивши питання про поділ спірного домоволодіння, суд помилково зазначив про визначення порядку користування житловими приміщеннями та надвірними будівлями, замість реального поділу житлового будинку з надвірними будівлями.

В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій вказує, що рішення суду апеляційної інстанції в частині зміни абзацу четвертого, п?ятого і шостого резолютивної частини рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 31 березня 2021 року у вказаній частині та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу з Ковпаківського районного суду м. Суми.

02 червня 2021 року до Верховного Суду надійшла витребувана справа.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що змінюючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про встановлення порядку користування будинком та надвірними будівлями, Сумський апеляційний суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки позивачка просила встановити порядок користування домоволодінням а не здійснити його поділ. Заявник вказує, що висновок № 986/16 додаткової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30 травня 2017 року не є належним доказом у цій справі.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

16 червня 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сумського апеляційного суду від 31 березня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2021 року відзив повернуто заявнику без розгляду, оскільки відзив не містить підпису ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що 15 квітня 2003 року сторони по справі на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, придбали по 1/2 частині кожний житлового будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1126 кв.м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2091.

Під час спільного проживання сторонами по справі було збудовано житловий будинок з надвірними спорудами за вказаною адресою.

Рішенням виконкому Сумської міської ради від 27 грудня 2005 року за № 740 затверджено акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального володіння - садиби АДРЕСА_1 , зі змісту якого вбачається, що будівництво розпочато у 2003 році і закінчено у

2005 році, житлова частина являє собою відокремлений житловий будинок на

1 поверх з мансардою та підвалом.

Відповідно до свідоцтва про право власності серія НОМЕР_3 від 06 лютого 2006 року на нерухоме майно за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на вказаний будинок, а саме по 1/2 частці за кожним.

Згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку сторони по справі є співвласниками земельної ділянки (по 1/2 за кожним), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :17:005:0013.

Позивачка та відповідач не дійшли згоди стосовно порядку користування приміщеннями житлового будинку та земельної ділянки.

За клопотанням представника позивачки в справі призначались комплексна судова оціночно-будівельна, будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза.

Висновком № 21/944/01 комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельної-технічної експертизи від 07 лютого 2017 року визначено ринкову вартість садиби - 2 563 000,00 грн. Встановлено, що виходячи з нормативних вимог поділ житлового будинку літ. «А-І» з надвірними будівлями, що перебувають за адресою: АДРЕСА_1 у натурі на

2 частки з можливістю окремого використання власниками існуючих прибудинкових споруд, можливий. Експерт запропонував 2 варіанти поділу житлових приміщень житлового будинку з господарськими будівлями та один варіант розподілу земельної ділянки.

Висновком № 986/16 додаткової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30 травня 2017 року запропоновано варіант розподілу домоволодіння АДРЕСА_3 , за яким кожному із співвласників виділяється 50/100 ідеальних часток садиби, та додатковий варіант користування земельною ділянкою у відповідності з долями у праві власності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Постанова Сумського апеляційного суду від 31 березня 2021 року оскаржується в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

В іншій частині постанова Сумського апеляційного суду від 31 березня 2021 року не оскаржується, а тому відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України Верховним Судом в касаційному порядку не переглядається.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині відповідає зазначиним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення в частині, що оскаржується, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (т. 2, а. с. 2-5) просила виділити їй приміщення підвалу, житлового будинку, мансарди та господарчі споруди, що складає 55/100 ідеальних часток відповідно до 2-го варіанту розподілу, запропонованого експертом у висновку

№ 21/944/01 комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельної-технічної експертизи від 07 лютого 2017 року (відображено синім кольором в додатку № 2). Тобто фактично ОСОБА_1 остаточно просила здійснити поділ спірного домоволодіння.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

При поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).

Установлено, що заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 було подано до початку першого судового засідання, а відтак є помилковими доводи касаційної скарги про те, що позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог вже після початку першого судового засідання. Також є помилковими аргументи касаційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог щодо спірного будинку з господарсько-побутовими будівлями.

Щодо суті заявлених вимог щодо спірного будинку з господарсько-побутовими будівлями.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У справі яка переглядається, установлено факт спільного проживання

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Вказаний факт відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувався. Касаційна скарга не містить аргументів щодо незгоди з рішенням судів попередніх інстанцій в цій частині.

Таким чином Верховний Суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 та

ОСОБА_2 в розумінні статті 3 СК України є сім?єю і на них поширюється презумпція спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкції правил статті 60 СК України свідчать про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду

від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Підстав відступити від зазначених висновків не встановлено.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно з частинами другою-третьою статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майно, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.

Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, зазначене врахував, взяв до уваги варіант № 3 висновку № 986/16 додаткової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30 травня 2017 року, врахував ідеальні частки кожного із співвласників (по 1/2 ідеальних часток), та при поділі за цим варіантом можливе використання власниками існуючих прибудинкових споруд, зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 в частині поділу житлового будинку з надвірними спорудами.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновком суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,

від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Сумського апеляційного суду від 31 березня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Сумського апеляційного суду від 31 березня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А.І. Грушицький

І.В. Литвиненко