Ухвала

Іменем України

16 травня 2022 року

м. Київ

справа № 138/2844/21

провадження № 61-4116ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області,

розглянув касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2021 року у складі судді Холодової Т. Ю. та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року у складі колегії суддів: Матківської М. В., Міхасішина І. В., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - факту постійного його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він народився у м. Семикаракорськ Ростовської області СРСР. У 1975 році він разом із батьками переїхав проживати в Молдовську РСР, де вони проживали в Окницькому районі. 16 серпня 1988 року він отримав паспорт зразка колишнього СРСР в Окницькому РВ УМВС Молдовської РСР. Цього ж року він переїхав на постійне місце проживання в Україну, а саме у с. Котюжани Мурованокуриловецького району Вінницької області, де його матір придбала для нього будинок з присадибною земельною ділянкою, де він проживав і займався підприємницькою діяльністю по вирощуванню овочів для подальшого їх продажу. Після розпаду СРСР у 1992-1993 роках він звернувся до ОСОБА_2 паспортного столу, де йому в старому паспорті зразка СРСР було проставлено штамп «Україна» і з цього часу він став громадянином України. У с. Котюжани він проживав до кінця 1994 року, після чого переїхав до м. Могилів-Подільського Вінницької області, де продовжив займатися підприємницькою діяльністю, пов`язаною із садівництвом та вирощуванням агрокультур.

У 2005 році він прийняв остаточне рішення залишитися проживати в Україні. З метою обміну старого паспорта зразка СРСР на новий паспорт громадянина України він звернувся до Мурованокуриловецького РВ УМВС України у Вінницькій області із відповідною заявою.

Взамін колишнього паспорта зразка СРСР серії НОМЕР_1 , виданого 16 серпня 1988 року, в якому містилася відмітка «паспорт України», йому 31 травня 2005 року виданий новий паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 .

Весь час він перебував на території України і за кордон не виїжджав і займався підприємницькою діяльністю, пов`язаною із сільським господарством.

У 2007 році він заснував фермерське господарство «Наше яблуко», яке діє і по даний час, керівником якого він є.

У 2010 році він звернувся до органу СГІРФО Могилів-Подільського МВ УМВС України у Вінницькій області із заявою про заміну паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 31 травня 2005 року, який був непридатний для користування і взамін якого він отримав інший паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 18 лютого 2010 року.

04 липня 2011 року в СГІРФО Могилів-Подільського МВ УМВС України у Вінницькій області він отримав закордонний паспорт за № НОМЕР_4 .

24 березня 2012 року він зареєстрував шлюб із громадянкою України ОСОБА_3 і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 .

Влітку 2013 року, для підтвердження своєї особи, на прохання працівників Могилів-Подільського МРВ УМВС він надав свій паспорт, який був вилучений в нього працівником УДМС України у Вінницькій області для проведення службової перевірки. Протокол вилучення паспорта не складався. На неодноразові усні звернення з проханням повідомити про причини вилучення паспорта відповіді з Могилів-Подільського територіального підрозділу УДМС він не отримував. Весь цей час користувався закордонним паспортом громадянина України.

Наприкінці 2020 року, звернувшись за правовою допомогою, згідно інформації отриманої на адвокатський запит він дізнався, що паспорт громадянина України йому повертати не будуть, так як паспорти на його ім`я були видані безпідставно та з порушенням законодавства.

Також органом ДМС України у Вінницькій області йому було надіслано копію висновку від 23 серпня 2013 року про проведення перевірки по факту незаконної видачі паспорта громадянина України та копію протокола вилучення від 17 липня 2014 року, згідно якого у нього було вилучено паспорт громадянина України.

Зазначив, що він у свій час правомірно набув громадянство України та отримав паспорт громадянина України, тому просить суд встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який необхідний йому для набуття в подальшому громадянства України зі зверненням до органу міграційної служби для проходження процедури оформлення набуття або для підтвердження належності до громадянства України відповідно до положень Закону України «Про громадянство України».

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року, заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, мотивоване тим, що ОСОБА_1 надано належні та допустимі докази для доведення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, і цей факт має для заявника юридичне значення для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України».

27 квітня 2022 року Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

У касаційній скарзі заявник як на підставу касаційного оскарження посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема неврахування правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 296/289/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України).

Касаційна скарга обґрунтована тим, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, проте суди попередніх інстанцій, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, встановили факт проживання заявника на території України.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Семикаракорськ Ростовської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , актовий запис № 194 від 01 вересня 1971 року, виданого відділом РАЦС адміністрації Семикаракорського району Ростовської області.

04 липня 2011 року ОСОБА_1 видано закордонний паспорт громадянина України № НОМЕР_4 .

Із копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що з 17 січня 2007 ОСОБА_1 є засновником Фермерського господарства «Наше яблуко» за адресою вул. Кірова, 42, смт Чернівці Чернівецького району Вінницької області.

Згідно з довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Фермерське господарство «Наше яблуко» вперше зареєстроване 17 січня 2007 року, керівником якого є ОСОБА_1 за місцезнаходженням: вул. Кірова, 42, смт Чернівці.

З документів, наданих представником заінтересованої особи, суди встановили, що на підставі заяви про видачу паспорта у зв`язку з обміном паспорта зразка СРСР Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області видано ОСОБА_1 паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 31 січня 2005 року. Також з вказаної заяви вбачається, що в ній міститься інформація про місце проживання ОСОБА_1 у с. Котюжани.

У подальшому на підставі заяви ОСОБА_1 про видачу паспорта вказаний паспорт громадянина України обміняно у зв`язку з непридатністю та Могилів-Подільським РВ УМС України у Вінницькій області Бандуріну М. А. 18 лютого 2010 року видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 .

Згідно відповіді Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області паспорт серії НОМЕР_2 від 31 січня 2005 року, який виданий Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області, замість паспорта зразка СРСР ХVІІ-БМ, який видавався Окницьким РВ Республіка Молдова 16 серпня 1988 року, виданий безпідставно та з порушенням законодавства. Паспорт серії НОМЕР_3 від 18 лютого 2010 року, виданий Могилів-Подільським РВ УМВС України у Вінницькій області на підставі паспорта НОМЕР_2 від 31 січня 2005 року, видано Мурованокуриловецьким РВ з порушенням вимог чинного законодавства, вилучено та знищено.

Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області листом повідомило про те, що відповідно до висновку від 23 серпня 2013 року за результатами проведеної перевірки по факту незаконної видачі паспорта громадянина України СГРФО Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області відносно ОСОБА_1 , встановлено, що за набуттям громадянства України особа не зверталася, паспорт громадянина України виданий із порушенням вимог чинного на той час законодавства.

Згідно з висновком, затвердженим І-м заступником директора департаменту паспортної роботи і громадянства ДМС України Нікітіною Т. В. 23 серпня 2013 року, за результатами проведення перевірки по факту незаконної видачі паспорта громадянина України СГІРФО Мурованокуриловецького РВ УМВС України у Вінницькій області громадянину ОСОБА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 по обліках УДМС у Вінницькій області щодо набуття громадянства не значиться, з клопотанням про набуття громадянства України не звертався. В заяві про видачу паспорта громадянина України зазначена адреса реєстрації ОСОБА_1 на території села Котюжани Мурованокуриловецького району Вінницької області, однак останній на території вказаного села ніколи не проживав, що підтверджується довідкою Котюжанської сільської ради. У Мурованокуриловецькому РС УДМС відомості про реєстрацію або зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1 також відсутні. При перевірці актів знищення паспортів за 2005 рік виявлено, що будь-які відомості про знищення паспорта зразка СРСР серії НОМЕР_6 , на підставі якого документувався ОСОБА_1 відсутні. За таких підстав зокрема прийнято рішення: паспорт серії НОМЕР_2 від 31 січня 2005 року виданий Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області замість паспорта зразка СРСР ХVІІ-БМ, виданого Окницьким РВ Республіки Молдова 16 серпня 1988 року, вважати таким, що виданий безпідставно з порушенням вимог законодавства; паспорт серії НОМЕР_3 від 18 лютого 2010 року, виданий Могилів-Подільським РВ УМВС на підставі паспорта НОМЕР_2 від 31 січня 2005 року, виданого Мурованокуриловецьким РВ з порушенням вимог чинного законодавства, який знаходиться у користуванні ОСОБА_1 вважати виданим з порушенням вимог законодавства та таким, що підлягає вилученню та знищенню.

17 липня 2014 року працівником Могилів-Подільського РС УДМС України у Вінницькій області у ОСОБА_1 було вилучено паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 18 лютого 2010 року, що підтверджується копією протоколу вилучення від 17 липня 2014 року. У подальшому вказаний паспорт було знищено відповідно до акту від 22 липня 2014 року № 7.

Відповіддю Могилів-Подільського РС УДМС України у Вінницькій області від 22 липня 2014 року № 1146 повідомлено про те, що у ОСОБА_1 вилучено паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 18 лютого 2010 року Могилів-Подільським РВ УМВС України у Вінницькій області і знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 ; талон зняття направлено до ВАДР УДМС з відміткою «скасування попередніх відомостей».

Відділ надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради на запит суду надав відповідь від 08 жовтня 2021 року № 02-22/3294 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області листом від 02 вересня 2013 року № 7580 повідомило про проведену службову перевірку за фактом документування 31 січня 2005 року паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 у СГІРФО Мурованокуриловецького РВ УМВС громадянина ОСОБА_1 , за результатами якої прийнято рішення: паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 31 січня 2005 року Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області, вважати таким, що виданий безпідставно, з порушенням вимог законодавства; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 18 лютого 2010 року Могилів-Подільським РВ УМВС України у Вінницькій області на підставі паспорта серії НОМЕР_2 , виданий Мурованокуриловецьким РВ УМВС з порушенням вимог чинного законодавства, вважати також виданим з порушенням та таким, що підлягає вилученню та знищенню.

Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області повідомило про те, що громадянин ОСОБА_1 згідно з архівними даними, з питань громадянства України до Управління ДМС України у Вінницькій області не звертався. Паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 оформлений 31 січня 2005 року Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області на ім`я ОСОБА_1 у зв`язку з обміном, на підставі паспорта зразка колишнього СРСР серії НОМЕР_7 , виданого 16 серпня 1988 року Окницьким РВ республіки Молдова.

Згідно з виданою Котюжанською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області довідкою від 02 серпня 2013 року № 523, ОСОБА_1 на території сільської ради не був зареєстрований, не проживав та не проживає.

Відповідно до виписок із погосподарської книги № 9 Котюжанської сільської ради народних депутатів Мурованокуриловецького району ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 11 вересня 1989 року по 10 березня 1992 року.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що ним надано належні та допустимі докази для доведення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, і цей факт має для заявника юридичне значення для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України». Зокрема, суд встановив факт постійного проживання ОСОБА_1 на підставі виписок з погосподарських книг та показань свідків.

Перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з зазначеним вище висновком. Відзначив, що на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надав виписки з погосподарських книг Котюжанської сільської ради народних депутатів Мурованокуриловецького району, відповідно до яких зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 11 вересня 1989 року по 10 березня 1992 року було: АДРЕСА_2 . Зазначені документи суд правильно визнав належними та допустимими доказами фактичного проживання заявника на території України у вказаний період, зафіксований у встановленому законом порядку.

При цьому, апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги Управління про те, що належним доказом у справі є довідка від 02 серпня 2013 року № 523 видана виконавчим комітетом Котюжанської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, оскільки, первинними документами, підтверджуючими місце проживання особи є саме погосподарські книги, які велися сільськими радами, а довідки видавалися відповідно до записів у цих книгах.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

На день розгляду справи в судах підстави та порядок набуття громадянства України регулювалися нормами Закону України «Про громадянство» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІІІ).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-ІІІ громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт постійного проживання особи станом на 24 серпня 1991 року не має правового значення для видачі паспорту громадянина України, замість втраченого або викраденого, тому за обставин даної справи не може бути встановлений в судовому порядку.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 503/246/19.

Таким чином, встановивши факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, що підтверджується належними доказами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки цей факт має для заявника юридичне значення для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Посилання заявника у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 296/289/19, є необґрунтованими, оскільки вони сформульовані за іншої, ніж у даній справі, фактично-доказової бази, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, на підставі інших поданих сторонами та оцінених судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення.

Інші доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди заявника з наданою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, в тому контексті, який на думку заявника свідчить про недоведеність факту проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, проте ці обставини були спростовані під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, тому колегія судів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак