Справа № 175/2825/21
провадження № 2/175/866/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Васюченка О.Г.,

при секретарі Кульпіна Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2022 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте з часу ухвалення рішення витрати на утримання дітей значно зросли. Діти знаходяться на повному утриманні позивача та проживають разом зі нею. 29 грудня 2020 року позивач, уклала шлюб із ОСОБА_6 , тобто утворила нову родину, яка гармонічно співіснує. У другому шлюбі у них народилася дівчинка - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто тепер у мене три дитини: у зв`язку із народженням молодшої дитини позивач перебуваю у декретній відпустці, та її дохід зменшився, а витрати на синів все збільшуються. Прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років з 01 липня 2021 року становить 2510 грн.

Зазначила, що відповідач сплачує аліменти у сумі не достатньої для утримання двох хлопчиків, а також чинить перешкоди у реєстрації їх спільних дітей, шляхом ненадання дозволу на реєстрацію сина в квартирі позивача. У зв`язку з чим позивач просить збільшити суму стягнення аліментів на утримання двох дітей, згідно прожиткового мінімуму на 2022 рік, що на одну дитину віком з 6 років становить 2 618 грн., а отже, стягнути з відповідача суму 5 236 грн. в місяць на утримання двох неповнолітніх дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач у судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав відзив в якому виклав обставини у зв`язку з чим заперечує проти задоволення позовної заяви та заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, в задоволенні позову просив відмовити.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8), які проживають разом з позивачем та її новим чоловіком ОСОБА_6 , та знаходяться на її повному утриманні.

Шлюб між сторонами розірвано, відповідач проживає окремо від дітей.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_8 аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2014 року до його повноліття (а.с.14), про що 26 березня 2018 року позивачка отримала виконавчий лист (а.с.15).

Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник відповідача надав відзив в якому зазначив, що відповідач не визнає наведених позивачем обставин щодо нібито значного зростання витрат на утримання дитини, зокрема народження позивачкою дитини у новій сім`ї від іншого (не відповідача) чоловіка не є безумовною підставою щодо збільшення розміру аліментів, що має сплачувати відповідач. Також, зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази як відносно народження позивачкою дитини у 2020 році так і відносно будь-якого матеріального стану нової сім`ї позивачки - підтвердження щодо знаходження у декретній відпустці. Вважають безпідставним посилання позивача на збільшення розміру прожиткового мінімуму як на підставу перегляду розміру стягуваних аліментів, оскільки згідно постанови пленуму ВСУ від 15.05.2006 за №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, "зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення".

В тому числі, представник відповідача зазначив, що посилання позивача на зростання витрат на навчання, дозвілля та спортивні секції є такими, що не відноситься до предмета спору, оскільки на нашу думку в розумінні ст.185 СК України, є додатковими витратами на дитину та є необґрунтованим, оскільки не підтверджується будь-якими доказами у справі. Позивачкою не додано будь-яких доказів щодо, розміру, необхідності цих витрат та того, що ці витрати зросли, сторона відповідача категорично заперечує щодо сум (1000-1100 грн.), сплачуваних відповідачем аліментів та нібито наявності заборгованості з їх сплати, не визнає зазначених позивачкою обставин щодо нібито вчинення відповідачем перешкод у реєстрації дитини. Ці обставини не мали місця в дійсності, не підтверджені доказами та не мають будь-якого відношення до предмета позову у цій справі.

При розгляді цієї справи просили врахувати, що відповідач є інвалідом третьої групи з дитинства (підтверджується довідкою № 054859 від 29.10.1996), та перебуває за межами України у зв`язку з навчанням на очній формі (підтверджується довідкою №482-22 від 15.02.2022).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

В своїй позовній заяві позивач посилається на укладення нового шлюбу з громадянином ОСОБА_6 , на підтвердження чого додає до позовної заяви копію свідоцтва про шлюб, проте ніяким чином не підтверджено належними доказами як обставини щодо народження іншої дитини, так і обставини щодо погіршення її сімейного стану не зазначає та не надає відповідних доказів, а також підтвердження щодо знаходження у декретній відпустці, немає підтверджень щодо зростання витрат на навчання, дозвілля та спортивні секції.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, вимагаючи зміни розміру аліментів у даному випадку, позивач мала довести факт зміни будь-якої з обставин, зазначеної в ст. 192 СК України.

Матеріали справи не містять документів, які підтверджують факт зміни стану здоров`я будь-кого із сторін спору.

Так само судом не встановлений факт зміни майнового стану сторін. Позивачем не надано належних та допустимих доказів відносно покращення майнового стану платника аліментів.

Належних та допустимих доказів про те, що відповідач приховує реальний рівень власних доходів, матеріали справи також не містять.

З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат. Беручи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 181, 183, 184, 192, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишити без задоволення.

Судові витрат віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Васюченко