Ухвала

Іменем України

16 травня 2022 року

м. Київ

справа № 128/1691/19

провадження № 61-3932ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Вороновицької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області, державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницького Євгена Вячеславовича, державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Скакун Олени Василівни про визнання недійсними державного акту на право приватної власності на землю та свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки, про зняття з державної реєстрації речових прав земельних ділянок; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі 1/2 часток земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Вороновицької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області, державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницького Є. В., державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Скакун О. В. про визнання недійсними державного акту на право приватної власності на землю та свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки, про зняття з державної реєстрації речових прав земельних ділянок.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про виділення в натурі 1/2 часток земельних ділянок.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 25 лютого 2020 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 та об`єднано їх в одне провадження.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2022 року визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року є зловживанням процесуальними правами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року повернуто особі, яка її подала.

Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить

2 481 грн, та стягнуто з нього вказану суму в дохід Державного бюджету України.

29 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2022 року, у якій просить її скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та їх гарантії.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно з правилами процесуального закону України подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції має відбуватися з дотриманням певних умов.

Так, відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Форму та зміст апеляційної скарги визначено статтею 356 ЦПК України. Зокрема, пунктами 5, 6 наведеної статті ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі має бути зазначено, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Таким чином, стаття 356 ЦПК України встановлює правила викладення змісту апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги заявник повинен був викласти у такій формі, яка відповідає діловому стилю, із використанням такої лексики, яка притаманна процесуальним зверненням.

У разі, коли особа, звертаючись до суду із процесуальним зверненням, викладає доводи та обставини, що стосуються справи, застосовує лексику, яка не є притаманною діловому мовленню, зокрема використовує образливі висловлювання, глузування, суб`єктивні негативні висловлювання щодо учасників справи та/або суду тощо, то суд може визнати такі дії заявника зловживанням процесуальними правами, оскільки вони не відповідають ефективному способу процесуального захисту прав учасника справи.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства (частини перша, друга статті 44 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року, встановив, що зміст апеляційної скарги містить такі висловлювання: «…безглузде рішення Вінницького районного суду від 13.01.2022…»; «…звернувся зі скаргою до вищої зради кривдо суддя…»; «…заявляю клопотання про відвід наступним особам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ….»; «…пам`ятка про обов`язки та відповідальність осіб у мантії…»; «…корумпована держава…»; «…на утримування іншої судової мафії…»; «…Закону України Про судові державні побори…»; «…суддів хабарників…»; «…Тупим Конституційного суду імені ОСОБА_6…»; «…неугодних суддів…».

Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що наведене свідчить про зневажливий характер висловлювань, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року, є зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами, а тому до нього повинні бути застосовані заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

З метою виконання завдання цивільного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо особа вчиняє певну процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення інших цілей (зокрема, прагнучи образити, принизити учасників судового процесу, суд, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції), такий учасник процесу виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від таких дій. Саме задля забезпечення реалізації такого захисту спрямовані заходи, які суд застосовує у разі зловживання учасником судового процесу процесуальними правами.

Відповідні заходи процесуального примусу передбачені у частинах третій

і четвертій статті 44, частині дев`ятій статті 141, частині першій статті 143, пункті

5 частини першої статті 144, статті 148 ЦПК України.

Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд є несумісним зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, суду тощо.

У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно обирати слова, а також з обережністю виявляти емоції стосовно інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання образливих, глумливих і лайливих слів чи символів, використаних для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, суду (суддям). Такі слова і символи не можна використовувати ані у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ані у виступах учасників судового процесу та їхніх представників. Наявність зазначених слів або символів є достатньою для того, щоб суд відразу застосував наслідки, передбачені процесуальним законом, а саме: повернення, залишення без розгляду заяв, скарг, клопотань).

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина перша статті 143 ЦПК України).

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0, 3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши, що ОСОБА_1 під час подання апеляційної скарги на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року виявив очевидну неповагу до честі, гідності суду, що не спрямовано на ефективний захист прав, свобод та інтересів заявника та суперечить завданню цивільного судочинства, встановив факт зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, правильно застосував частину третю статті 44 ЦПК України і повернув його апеляційну скаргу, та правомірно застосував до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу відповідно до статті 148 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм частин третьої і четвертої статті 44, а також статті

148 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду

від 22 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Вороновицької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області, державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницького Євгена Вячеславовича, державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Скакун Олени Василівни про визнання недійсними державного акту на право приватної власності на землю та свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки, про зняття з державної реєстрації речових прав земельних ділянок; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі 1/2 часток земельних ділянок.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець