Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Дергачової Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Стегней К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

12 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги наступним.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 08 травня 2001 року Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою на підставі листа № 7/1-246 від 07.05.2001 року, направленого СУ МВС України в Закарпатській області, було внесено запис про накладення арешту на все належне позивачці на праві приватної власності нерухоме майно.

Вказує, що мотивом для звернення слідчого із листом до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори із проханням повідомити про факти укладення будь-яких майнових угод стало проведення органом розслідування у кримінальній справі № 1131501.

Стверджує, що саме вищевказаний лист № 7/1-246 від 07.05.2001 року зазначений єдиною підставою для застосування такого обтяження як арешт нерухомого майна у інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Наголошує, що 11.10.2006 року державним реєстратором було внесено відомості про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки до того часу таке обтяження не було скасовано, не зважаючи на той факт, що провадження у справі було закрито 28.02.2002 року.

Позивач вказує, що внаслідок звернення до органу досудового розслідування, у провадженні якого була кримінальна справа, із заявою про вжиття заходів щодо зняття арешту із належного їй майна, отримано відповідь № Ш-14/106/7-2018 від 01.02.2018 року, у якому було проінформовано про те, що кримінальна справа закрита і для вирішення питання щодо зняття заборони на відчуження майна слід звернутися до органів прокуратури чи суду.

Водночас, листом прокуратури Закарпатської області №17/7-207-18 від 24.04.2018 року для вирішення питання щодо зняття заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна рекомендовано звернутись до суду.

Позивач вказує, що Велика Палата ВС у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19) дійшла висновку, що у разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З посиланням на положення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 391 ЦК України просить суд скасувати арешт нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на праві приватної власності, який накладено на підставі повідомлення 7/1-246 від 07.05.2001 року Слідчого Управління УМВС України в Закарпатській області, зареєстрованого 11.10.2006 11:45:23 за №3868757 реєстратором: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора та внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер:8617192 від 03.12.2013.

Ухвалою суду від 23.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 22.02.2021 року замінено відповідача - Головне Управління Національної поліції в Закарпатській області, на належного відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області (88000, м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13).

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, при цьому представником позивача заявлено клопотання щодо розгляду справи за відсутності позивача та представника позивача.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

За ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 223 ЦПК України на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши в судовому засіданні письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконання листа слідчого управління МВС України в Закарпатській області від 07.05.2001 року № 7/1-246, копію якого долучено до матеріалів справи, Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою 08 травня 2001 року внесено запис про накладення арешту на все належне ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Порошково Перечинського району, що приживає за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності нерухоме майно у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи №1131501 (а.с. 13).

Дата архівного запису щодо арешту майна саме 08.05.2001 року за № реєстра 417176-206 підтверджується записом у розділі «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» (а.с. 12, 15).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки 168603902), сформованої 30.05.2019, державним реєстратором Ужгородського міськрайонного управління юстиції Цоклан О.М. 11 жовтня 2006 року внесено запис про обтяження за номером 3664450 (спеціальний розділ), де:

Дата, час державної реєстрації 11.10.2006 11:45:23;

Підстава виникнення обтяження повідомлення, серія та номер: 7/1-246, виданий 07.05.2001, видавник: Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області, слідче управління;

Підстава внесення запису Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 8617192 від 03.12.2013 18:12:00, ОСОБА_2 , Ужгородське міськрайонне управління юстиції, Закарпатська обл.;

Вид обтяження арешт нерухомого майна;

Відомості про суб`єктів обтяження особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ;

Відомості про реєстрацію до 01.01.2013р. Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3868757, 11.10.2006 11:45:23, реєстратор: Перша ужгородська державна нотаріальна контора, Ужгородський міський нотаріальний округ;

Опис предмета обтяження все майно (а.с. 14-16).

Отже, саме лист слідчого управління МВС України в Закарпатській області від 07.05.2001 року № 7/1-246 є підставою для застосування обтяження у виді арешту нерухомого майна.

З відповіді Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 01.02.2018 року № Ш-14/106/7-2018, адресованій ОСОБА_1 , встановлено, що згідно з даними управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Закарпатській області кримінальна справа №1131501 закрита 28.02.2002 року слідчим прокуратури на підставі ст. 7 КПК України в редакції 1960 року (а.с. 9). Крім того, даним листом рекомендовано для вирішення питання щодо зняття заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна слід звернутися до органів прокуратури чи до суду в загальному порядку.

Судом з листа прокуратури Закарпатської області від 24.04.2018 року №17/7-207-18 встановлено факт відсутності у архіві прокуратури області кримінальної справи №1131501, що унеможливило перевірити правомірність накладення арешту на майно за повідомленням №7/1-246 від 07.05.2001 слідчим управлінням УМВС в Закарпатській області, а для вирішення питання щодо зняття заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна у листі рекомендовано звернутись до суду (а.с.10-11).

Згідно з листом комунального підприємства «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради» від 15.07.2021 року №322 у матеріалах інвентаризаційної справи №3053 на житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні будь-які відомості, записи, копії документів, що стосуються арешту вказаного об`єкту або нерухомого майна його власників в цілому (а.с. 60).

З матеріалів справи, зокрема, листа відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 09.07.2021 року №54305, встановлено, що у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження відносно громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а за даними автоматизованої системи виконавчого провадження відносно зазначеної особи не перебували виконавчі провадження у цьому ж відділі (а.с. 63).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки накладена заборона на відчуження майна порушує права позивача, як власника, то вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, що врегульовано ст. 391 ЦК України.

Вирішуючи питання щодо юрисдикційної належності спору, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що згідно з п. 9 розд. XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду (постанова від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19, провадження № 14-516цс19) вважає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Вирішення порушеного позивачем питання про звільнення майна з-під арешту в порядку кримінального судочинства потребувало би відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину. Для такого відновлення необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування позивача. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів. Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

Стаття 7 КПК України 1960 року (у редакції на 28.02.2002), на яку здійснено посилання у листі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 01.02.2018 року № Ш-14/106/7-2018, як на підставу закриття кримінальної справи №1131501, урегульовувала порядок звільнення від кримінальної відповідальності і від покарання внаслідок зміни обстановки. Водночас, за положеннями ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року на момент закриття кримінальної справи накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Разом з тим, враховуючи, що КПК України 1960 року (у редакції на час накладення арешту) не врегульовував питань, пов`язаних зі зняттям (скасуванням) арешту на майно, накладеного на підставі процесуального рішення слідчого в межах досудового слідства; за умови, що кримінальну справу №1131501 закрито без вирішення питання скасування такого заходу, відсутні правові підстави подальшого застосування заходу у виді арешту майна позивача.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 840,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про зняття арешту з майна задовольнити повністю.

Скасувати арешт нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на праві приватної власності, який накладено на підставі повідомлення Слідчого Управління УМВС України в Закарпатській області від 07.05.2001 року №7/1-246, зареєстрованого 11.10.2006 11:45:23 за № 3868757 реєстратором: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора та внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 8617192 від 03.12.2013.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у сумі 840,00 (вісімсот сорок) гривень 00 коп.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, місцезнаходження: вул. Ференца Ракоці, 13, м. Ужгород, 88000, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику)учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 04 травня 2022 року.

Головуюча Н.В. Дергачова