Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого - судді Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа - філія комунального підприємства «Київпастранс» Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та оплату за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та оплату за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків не більше ніж десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

28 грудня 2021 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків, долучивши до неї позовну заяву в новій редакції та докази сплати судового збору.

Згідно заявлених вимог позивач просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №135К від 22 листопада 2021 року про відсторонення позивача від роботи за підписом директора Дарницького трамвайного ремонтно-експлуатаційного депо Володимира Горейка, та допустити позивача на роботи; зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час незаконного відсторонення позивача від роботи з 22 листопада 2021 року до дня поновлення позивача на роботі.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач працює слюсарем на дільниці по ремонту та ТО ТІА в філії комунального підприємства «Київпастранс» Дарницькому трамвайному ремонтно-експлуатаційному депо з 13 вересня 2010 року. Починаючи

з 16 листопада 2021 року позивач стикнувся із грубим порушення свого конституційного права на працю з боку відповідача, яке полягало в тому, що керівництво депо незаконно, на його думку, вимагало документи що містять інформацію про стан його здоров`я, а саме: сертифікат про вакцинацію від респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, довідку про абсолютні протипоказання до щеплення від респіраторної хвороби Covid-19, Covid-сертифікат про одужання від респіраторної хвороби Covid-19. 22 листопада 2021 року позивачу було вручено наказ з підписом директора депо №135К про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати на підставі не пред`явлення ним жодного в вищезазначених документів. Позивач зазначає, що ні в Кодексі Законів про Працю, ні в трудовому договорі, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, що підписані між сторонами, зобов`язань по пред`явленню ним вищезазначених документів немає, так само, як і не передбачено що відповідач може відсторонити працівника від роботи з підстав відсутності або непред`явлення цих документів. Позивач вважає даний наказ незаконний та таким, який підлягає скасуванню, оскільки звільнення працівника з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст.40 КЗпП не є заходом дисциплінарного стягнення. Крім того, зазначає, що в Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153, відсутні працівники транспортної інфраструктури, до якої відноситься

КП «Київпастранс» і його філії. На думку позивача, пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів №1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом

SARS-CoV-2» не зазначено, що керівники підприємств можуть вимагати у працівників вищезазначені документи, ні про те кому саме працівник має пред`являти документи, які містять конфіденційну інформацію про стан здоров`я працівника. Позивач зазначає, що Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не встановлено обов`язковість щеплення від Covid-19, а на думку позивача, відсторонення працівника з підстав ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» є незаконним та безпідставним. Крім того, позивач зазначає, що перед тим як видати наказ про відсторонення, відповідач згідно з роз`ясненням Держпраці від 04 листопада

2021 року, мав скласти письмовий Акт, який би засвідчував, що позивач відмовився пред`явити на роботі вищезазначені документи, а також ознайомити працівника з цим актом. Проте такий акт не був складений. (а.с.16-19)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору філію комунального підприємства «Київпастранс» Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо (а.с.21-23).

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

16 лютого 2022 року від представника КП «Київпастранс» - Тараско Т.Є. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві зазначено, що відповідно до ст.10 Закону України «Про основи законодавства про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Разом з тим, пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096) (далі - Постанова 1236), встановлено обов`язок керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій забезпечити, зокрема: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти Covid-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року № 2153; відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти Covid-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти Covid-19. Представник відповідача зазначає, що на підставі наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153 та п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в.о. директора філії КП «Київпастранс» Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо видано наказ від 08.11.2021 №149 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти Covid-19», відповідно до якого працівникам Дарницького ТРЕД необхідно до 15.11.2021 надати документи, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти Covid-19, або довідку про абсолютні протипоказання. Вимоги даного наказу були доведені до відома позивача. У зв`язку з невиконанням вимог даного наказу, па підставі наказу МОЗ №1253, п. 41-6 Постанови 1236, наказу філії №149, керуючись ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» наказом від 22.11.2021 №135К «Про відсторонення від роботи слюсаря дільниці по ремонту та ТО ТІО р/с Щербовських Д.В.» позивача відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 22.11.2021 року на період до виконання ним вимог п. 1 наказу 149. Відповідно до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року №2153, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом

SARS-CoV-2, підлягають, зокрема, працівники місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів. Відповідно до Статуту КП «Київпастранс», затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 24 жовтня 2001 року

№ 2276, КП «Київпастранс» віднесене до сфери управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та підпорядковане Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Генеральний директор підприємства, відповідно до Статуту, зобов`язаний забезпечувати виконання законів України, актів і доручень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Крім того, наказом Міністерства охорони здоров`я від 30 листопада 2021 року № 2664 вищезазначений перелік працівників які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, було доповнено працівниками комунальних підприємств, установ та організацій. Тому, ані КП «Київпастранс», ані Київська міська державна адміністрація не уповноважені приймати рішення щодо умов допуску до роботи працівників окремих професій. Крім того, враховуючи те, що працівники КП «Київпастранс» щоденно працюють серед великої кількості людей, що може призвести до їх зараження та (або) поширення ними інфекційних хвороб, враховуючи вимоги, встановлені законодавством України, та те, що підприємство безпосередньо підпорядковане виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) та Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і зобов`язане дотримуватись вимог, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом

SARS-CoV-2», вакцинація працівників КП «Київпастранс» є обов`язковою. За переконанням представника відповідача, керівник філії, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки працюючих осіб, з урахуванням ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи. (а.с.29-34)

18 лютого 2022 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що наказ МОЗ від 04 жовтня 2021 року №2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, а лише затверджує Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який підписаний Генеральним директором Директорату громадського здоров`я та профілактики захворювань І.Руденко і, на думку позивача, не уповноважений визначати окремі професії, виробництва та організації, діяльність яких може призвести до зараження працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб. Тому, на думку позивача, обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року №2153 для певних професій, виробництв та організацій не визначена, а відсторонення працівника, який входить до вказаного переліку, є незаконним. Крім того, профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, до Календаря профілактичних щеплень в Україні, затвердженого наказом МОЗ України від 16 вересня 2011 року №595, не включені, отже вимога відповідача щодо надання позивачем доказів щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на переконання позивача, є незаконною. Крім того, така вимога суперечить статтям 3, 19, 32 Конституції України, ст.286 ЦК України та ст.46 КЗпП України. Також позивач зазначає, що п.41-6 постанови КМУ від 09 грудня 2020 року №1236 не може змінити законну процедуру відсторонення. Крім того, у відповіді наведені доводи про те, що в правовому полі чинним законодавством України карантин не введено, отже не може бути обмежено право на працю (ст.64 Конституції України). А встановлення таких обмежень підзаконним актом суперечить Конституції України, є незаконним і не підлягає виконанню. Наказ МОЗ від 04 жовтня 2021 року №2153 позивач також вважає незаконним і таким, що не підлягає виконанню. Крім того, жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам (ст.28 Конституції України, ст.281 ЦК України). Також зазначає, що згідно положень п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя», відсторонення має проводитись за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби. (а.с.62-65)

Представник третьої особи філії КП «Київпастранс» Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо не скористався своїм правом на подання до суду пояснень третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Судом встановлено, що наказом № 202к-1 від 09 вересня 2010 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду слюсаря п`ятого розряду філії КП «Київпастранс» Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо, з 13 вересня 2010 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6).

Відповідно до п.1.1. Статуту КП «Київпастранс», затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 24 жовтня 2001 року №2276 (в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 серпня 2021 року №1826)) (далі - Статут), КП «Київпастранс» віднесене до сфери управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та підпорядковане Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно п.1.4. Статуту підприємство у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, рішеннями Київської міської ради, розпорядженнями Київського міського голови та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), іншими нормативно-правовими актами, наказами директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом.

Генеральний директор підприємства здійснює поточне керівництво підприємством, організовує виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством України, цим Статутом та контрактом, виконання актів і доручень власника, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (п.п.5.4.1. п.5.4. Статуту). (а.с.36-51)

08 листопада 2021 року в.о. директора філії КП «Київпастранс» Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо видано наказ №149 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19», на підставі наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153 та п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, за змістом якого працівникам Дарницького ТРЕД до 15.11.2021 року надати документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти СОVID-19, або довідку про абсолютні протипоказання, або СОVID-сертифікат про одужання. (а.с.5)

Вказаний наказ доведення до відома позивача (а.с.52-53).

Позивачем не заперечується неподання ним роботодавцю визначених наказом №149 від 08 листопада 2021 року документів (одного з них).

22 листопада 2021 року в.о. директора філії КП «Київпастранс» Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо видано наказ №135К «Про відсторонення від роботи слюсаря дільниці по ремонту та ТО ТІО р/с Щербовських Д.В.», яким на підставі наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153 та п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, наказу директора Дарницького ТРЕД від 08.11.2021 №149, керуючись ст.46 КЗпП України, частиною другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», та з урахуванням того, що слюсар дільниці по ремонту і технічному обслуговуванню ТІО рухомого складу ОСОБА_1 у встановлений строк не надав до відділу правової роботи та кадрового забезпечення жодного з перерахованих у п.1 наказу від 08.11.2021 №149 документів, відсторонено від роботи без збереження заробітної плати слюсаря дільниці по ремонту і технічному обслуговуванню ТІО рухомого складу ОСОБА_1 з 22 листопада 2021 року на період до виконання ним вимог п.1 наказу від 08.11.2021 №149 або до закінчення терміну перебування м.Києва на «червоному» рівні епідемічної небезпеки поширення СОVID-19. (а.с.4)

У постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

Частково релевантним у контексті відсторонення від роботи працівника у зв`язку з відсутністю в нього щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, є рішення від 15 березня 2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява № 24429/03), у якому ЄСПЛ сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення як примусовий медичний захід є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

У пунктах "а", "б" статті 10 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі:

-появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

-відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

-в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2,

з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року установлено на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236» ця постанова доповнена п.41-6, відповідно до якого «керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153).

Відповідно до цього Переліку, в редакції чинній на час винесення оспорюваного наказу, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:

1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Наказом Міністерства охорони здоров`я № 2664 від 30.11.2021 вказаний Перелік доповнено новим пунктами 7-9:

7) органів місцевого самоврядування;

8) закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності;

9) комунальних підприємств, установ та організацій.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Проте, станом на дату винесення оспорюваного наказу від 22 листопада 2021 року №135К «Про відсторонення від роботи слюсаря дільниці по ремонту та ТО ТІО р/с Щербовських Д.В.», до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не відносились працівники комунальних підприємств, яким є позивач у справі - ОСОБА_1 , що свідчить про незаконність наказу відповідача та є підставою для визнання вказаного наказу незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Водночас слід зазначити, що гостра респіраторна вірусна інфекція COVID-19 відповідно до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1995 № 133 зі змінами, внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2020 №521 «Про внесення зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб», віднесена до особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно положень ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог позовної заяви, позивач також просить суд допустити його до роботи. Проте допуск працівника до роботи не віднесений діючим законодавством до компетенції суду та віднесений до виключної компетенції та повноважень роботодавця.

Отже в цій частині вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позову про зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час незаконного відсторонення позивача від роботи з 22 листопада 2021 року до дня поновлення позивача на роботі, суд зазначає наступне.

На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Оспорюваним наказом позивача не було звільнено, а відсторонено від роботи без збереження заробітної плати.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дію якого було неодноразова продовжено.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 25.02.2022 року № 380, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.02.2022 року за № 256/37592, зупинено дію наказу

МОЗ від 04.10.2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», до завершення воєнного стану в Україні.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Виходячи з предмету та підстав позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки позивачем обрано неправильний спосіб захисту з огляду на таке.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту, а також самостійно обирає спосіб захисту, який викладає в позовній заяві.

При цьому положеннями ч.2 ст.5 ЦПК України визначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі

№ 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Також Верховний Суд зазначає, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження

№12-52гс20).

Згідно роз`яснень, викладених у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 зазначено, що якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями, далі - Порядок №100).

Як роз`яснено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами про оплату праці», при визначенні сум, що підлягають стягненню по оплаті праці, у тому числі середньому заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та не передбачений законом. При цьому законом передбачений ефективний спосіб захисту порушеного права позивача.

Виходячи з обставин даної справи, належним та ефективним способом захисту прав позивача (у разі їх порушення) буде звернення до суду з вимогами про стягнення у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Щодо інших доводів учасників справи, викладених у заявах по суті справи, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа - філію комунального підприємства «Київпастранс» Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та оплату за час вимушеного прогулу - визнання незаконним та скасування наказу філії КП «Київпастранс» «Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо» №135К від 22 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи слюсаря дільниці по ремонту та ТО ТІО р/с Щербовських Д.В.».

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за вимогою про визнання незаконним та скасування наказу, в сумі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтею 46 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153, статтями 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунального підприємства «Київпастранс» (місцезнаходження: м.Київ, Набережне шосе, буд. 2, ), третя особа - філія комунального підприємства «Київпастранс» Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо (місцезнаходження: м.Київ, вулиця Павла Усенка, буд. 6), про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та оплату за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ філії Комунального підприємства «Київпастранс» Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо №135К

від 22 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи слюсаря дільниці по ремонту та ТО ТІО р/с Щербовських Д.В.»

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: