У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2022 Справа №607/207/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді Братасюка В.М., розглянувши цивільний позов ОСОБА_1 до ТОВ ОТП Факторинг Україна, треті особи ОСОБА_2 , ТОВ ДВА «В», ОСОБА_3 про часткове визнання правочину недійсним , -

В С Т А Н О В И В:

На адресу суду надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ТОВ ОТП Факторинг Україна, треті особи ОСОБА_2 , ТОВ ДВА «В», ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі продажу кредитного портфеля «б/н від 29 квітня 2010 року, укладеного між ПАТ ОТП Банк та ТОВ «ОТП Факторинг».

Відповідно ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом, а щодо юридичної особи за її місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Місцезнаходженням відповідача є Україна, 03150, м. Київ вул.. Фізкультури, 28Д.

Предмет позову не дозволяє позивачу обрати підсудність за власним місцем реєстрації проживання (ч.5 ст. 28 ЦПК України), адже має місце спір щодо часткової недійсності правочину договору купівлі продажу, укладеного між третіми особами за відсутності позивача, а відтак, котрий, не підпадає під регулювання ЗУ «Про захист прав споживачів».

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обов`язковість застосування національними судами України норм Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…) .

Приписами п.1 частини першої статті 31 ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Оскільки, місцезнаходженням відповідача є міста Київ, предмет позову не дозволяє позивачу обрати підсудність за власним місцем реєстрації проживання, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області не може вважатися «судом, встановленим законом» в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, керуючись п.1 частини першої статті 31 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ ОТП Факторинг Україна, треті особи ОСОБА_2 , ТОВ ДВА «В», ОСОБА_3 про часткове визнання правочину недійсним, передати на розгляд суду за місцезнаходженням відповідача Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 15-денний строк з дня підписання суддею.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк