КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/6695/20 Головуючий 1 інстанція - Виниченко Л.М.,
Провадження №22/824/3942/2022 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійник В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 131 310,06 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 12 129,02 грн., З % річних у розмірі 6 267,52 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.01.2016 року, відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.01.2016 року, відповідач являється власником нежитлового приміщення № 239 загальною площею 362,7 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

17 березня 2020 року на адресу Дніпровської РДА в м. Києві було направлено адвокатський запит щодо відповідності адреси, а саме АДРЕСА_2 чи АДРЕСА_2 , оскільки в облікових даних позивача та за інформацією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» обліковується адреса АДРЕСА_2 .

Відповідно до відповіді наданої Дніпровською РДА в м. Києві від 24.03.2020 року № 103/2352/35/2 в Дніпровському районі обліковується будинок за адресою: АДРЕСА_2 , проте в документах права власності, а саме договору купівлі-продажу від 19.01.2016 рокута в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно помилково при вказанні адреси АДРЕСА_2 вказано літеру «а».

Позивач вказує, що 23.07.2014 року у газеті «Хрещатик» (№103(4503)) розміщено відповідне повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачаннягарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» 06.08.2014 року (№111(4511)).

До теперішнього часу договір відповідачем не укладено.

Відповідачем своєчасно з лютого 2017 року не вносилася плата за отримані послуги з централізованого опалення в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.02.2020 року складає 131 310,06 грн.

Також позивач вказує, що звернень від відповідача з приводу ненадання або неналежного надання послуг не надходило.

Внаслідок несплати основної суми заборгованості відповідачу також нараховано інфляційну складову боргу у розмірі 12 129,02 грн. та 3 % річних у розмірі 6 267,52 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 131 310,06 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 12 129,02 грн. та 3% річних у розмірі 6 267,52 грн., а всього суму 149 706 (сто сорок дев`ять тисяч сімсот шість) грн. 60 коп.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» судовий збір у розмірі 2 245 (дві тисячі двісті сорок п`ять) грн. 60 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки при розгляді справи та прийнятті рішення судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. У рішенні суду зазначено, що ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» надавав Апелянту послуги з централізованого опалення і нарахував борг через несплату коштів за ці послуги. Проте апелянт не укладав із ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» жодного договору. Крім того, ддокументами, які підтверджують надання будь-яких послуг є оформлені відповідно до законодавства, підписані обома сторонами акти надання послуг. Проте, ТОВ -«РЕКОНСТРУКЦІЯ» не надали суду даних документів, з чого можназробити висновок, що жодних послуг ним апелянту надано не було, жодних відносин між ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» та Апелянтом не було, а тому у Апелянта перед ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» немає обов`язку.Просить рішення Дніпровського районного суду скасувати, провадження у справі закрити.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 являється власником нежитлового приміщення № 239 кафе-магазину загальною площею 362,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від19 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Смірновим І.В., що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 51777655 від 19.01.2016 року (а.с. 14, 15-16).

17 березня 2020 року представник ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» у зв`язку із наявністю розбіжностей в адресі місця знаходженнянежитлового приміщення, звернулася до Дніпровської РДА в м. Києві із відповідним запитом про надання інформації щодо точної адреси місця знаходження місця знаходження нежитлового приміщення належного ОСОБА_1 (а.с.17).

У листі-відповіді Дніпровської РДА в м. Києві від 24.03.2020 року № 103/2352/35/2, Дніпровська РДА в м. Києві повідомила, що розпорядження про зміну поштової адреси: АДРЕСА_3 не приймалось (а.с. 18).

Як убачається з матеріалів справи, виконавцями послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з 01 липня 2014 року по будинку АДРЕСА_1 є ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (а.с. 58-60).

Отже, апелянт є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються позивачем.

Згідноіз нормами чинного законодавстваспоживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За повідомленням позивача, відповідачем договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладено.

Як з`ясовано судом першої інстанції та підтверджується наявними у справі доказами, відповідач свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення належним чином не виконує, наслідок чого виникла заборгованість за період з 01.02.2017 року по 01.02.2020 року у розмірі131 310,06 грн., що підтверджується доданим позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості за вказаний період (а.с. 7).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, стверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року№ 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір пронадання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, якізвичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або коном, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання оптового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуваннямвстановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річнихвід простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, згідно із нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Відповідачем договір про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води не укладався.

Як з`ясовано судом першої інстанції та підтверджується наявними у справі доказами, відповідач свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.02.2017 року по 01.02.2020 рік у розмірі 131 310,06 грн., що підтверджується доданим позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості за вказаний період (а.с.7).

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг накладається на відповідача відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті послуг з централізованого опалення за період з 01.02.2017 року по 01.02.2020 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірності вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 12 129,02 грн., а також 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 6 267, 52 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтаз висновком суду щодо їх оцінки.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 77-82, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 28 квітня 2022 року

Головуючий Є.М. Суханова

Судді: В.І. Олійник

Л.П. Сушко