Провадження № 2/727/101/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Орлецькій Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Буковинський Альянс» про визнання недійсним пункту Договору поруки та визнання недійсним пункту Додаткових умов до Договору про споживчий кредит, -

Встановив:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до Кредитної спілки «Буковинський Альянс» про визнання недійсним пункту Договору поруки та визнання недійсним пункту Додаткових умов до Договору про споживчий кредит, посилаючись на те, що 26 липня 2019 року між кредитною спілкою «Буковинський альянс» та ОСОБА_4 було укладено договір про споживчий кредит № 5042 від 26.07.2019 р., згідно якого спілка надала кредит у розмірі 360000 гривень в рамках строку дії договору на засадах строковості, зворотності, цільового характеру, платності та забезпеченості - п. 1.1 Договору.

Між кредитною спілкою «Буковинський альянс» та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки № 5042 від 26.07.2019 р. для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 5042 від 26.07.2019 р., згідно яких вони поручилися перед кредитною спілкою «Буковинський альянс» за виконання Добиндою- ОСОБА_6 зобов`язань за Кредитним договором № 5043 від 26.07.2019 р.

У пункті 7.3 Договору про споживчий кредит № 5042 від 26 липня 2019 року зазначено, що позичальник, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним та виконання інших обов`язків, покладених на нього умовами цього договору, має відшкодувати кредитодавцю завдані ним збитки відповідно до закону, умов цього договору та додатків до нього.

Для уточнення умов Договору 26 липня 2019 року було укладено Додаткові умови (додаток №2 до Кредитного договору від 26 липня 2019 року № 5042). В п. 4 Додаткових умов уточнюється відповідальність позичальника, а саме: у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх платіжних і інших зобов`язань, він зобов`язаний виконати невиконані або неповністю виконані зобов`язання, сплатити на суму прострочених платежів пеню за ставкою 0,25% за кожен день прострочення, яка нараховується на основну суму кредиту, відсотки та суму комісії; у разі ненадання письмового підтвердження на вимогу Кредитодавця цільового використання отриманих коштів, позичальник сплачує штраф у розмірі 200% від отриманої суми кредитів, зазначеної в п. 1.1 Договору; у разі неповідомлення у письмовому вигляді кредитодавця про зміни місця проживання, роботи, контактних телефонів, прізвища або ім`я (при їх зміні) та інших обставин, що здатні вплинути на виконання зобов`язань за цим договором, протягом 15 робочих днів з моменту їх виникнення, позичальник оплачує штраф у розмірі 50% від отриманої суми кредиту, визначеної в п. 1.1 цього Договору; у разі відхилення від Графіку платежів позичальник оплачує комісію за резервування кредитів у розмірі 0,3% за кожен день прострочення від суми отриманого кредиту та несплачених на час прострочення відсотків, згідно Графіку оплати до даного Договору.

У п. 5 Договору поруки вказано, що у випадку порушення терміну, передбаченого п. 4 цього Договору (тобто 5 днів з моменту отримання письмової вимоги, по якій поручитель зобов`язаний сплатити заборгованість), поручитель сплачує на користь кредитора додатково штраф в розмірі 100% суми отриманого позичальником кредиту.

Сума отриманого позичальником споживчого кредиту становить 360000 грн, а п.5 Договору поруки з кожним із 4 поручителів вимагає 100% штрафу, тобто 360000 грн. від кожного, що в сумі становить 1440000,00 грн (що становить 400% вартості продукції). Вважають п. 5 Договорів поруки № 5042 від 26 липня 2019 року несправедливим та таким, що вимагає непропорційно великої суми компенсації і тому підлягає скасуванню.

Крім того, у лютому 2021 року кредитна спілка «Буковинський альянс» звернулась із позовом про стягнення простроченої заборгованості (справа № 727/1033/21). 25 червня 2021 року до Шевченківського районного суду м. Чернівці кредитною спілкою «Буковинський альянс» було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог шляхом викладення позовних вимог в уточненій редакції позовної заяви, в якій просили стягнути з кожного із поручителів ту основну суму, яка є простроченою по кредиту станом на 06.07.2021 р. Прострочення по сплаті основної суми кредиту становить 142454,99 грн, розмір виплати, яка вимагається Кредитором - 562210,69 грн. Сукупно з чотирьох поручителів та позичальниці сума виплати, яка вимагається кредиторм, становить 2002210,69 грн, що складає 1405,5% від простроченої заборгованості по сплаті основної суми кредиту в розмірі 142454,99 грн.

Отже, нарахована кредитною спілкою заборгованість значно перевищує 50% суми простроченої заборгованості та є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.З, ч.З ст.509 та ч.1,2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

З урахуванням закриття провадження у справі в частині визнання недійсним пункту 5 Договору поруки № 5042 від 26 липня 2019 року, укладеного між Кредитною спілкою «Буковинський Альянс» та ОСОБА_5 , у зв`язку з смертю останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 , просили, визнати недійсним пункт 5 договорів поруки № 5042 від 26 липня 2019 року, укладених між: Кредитною спілкою «Буковинський альянс» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 . Визнати недійсним пункт 4 Додаткових умов до Договору про споживчий кредит № 5042 від 26 липня 2019 року та стягнути з Кредитної спілки «Буковинський альянс» суму сплаченого судового збору та витрати на надання правової допомоги.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги.

Допитана в якості свідка позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила суду, що більшу частину документів вона підписувала в нотаріуса, проте самі документи не читала.

Допитана в якості свідка позивачка ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила суду, що документи, які вони підписували в нотаріуса вона не читала.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивачівОСОБА_1 та Добинди- ОСОБА_6 , представника позивачів, представників відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 26 липня 2019 року між кредитною спілкою «Буковинський альянс» та ОСОБА_4 укладено договір про споживчий кредит № 5042 від 26.07.2019, згідно якого спілка надала кредит у розмірі 360000 гривень в рамках строку дії договору на засадах строковості, зворотності, цільового характеру, платності та забезпеченості (а.с. 10).

Пізніше між сторонами було укладено Додаткові умови від 26 липня 2019 року (додаток №2 до Кредитного договору від 26 липня 2019 року № 5042). Згідно з п. 4 Додаткових умов для уточнення відповідальності зазначеної у розділі 7 цього Договору, сторони керуючись ст. 627 ЦК України додатково домовились: у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх платіжних і інших зобов`язань, він зобов`язаний виконати невиконані або неповністю виконані зобов`язання, сплатити на суму прострочених платежів пеню за ставкою 0,25% за кожен день прострочення, яка нараховується на основну суму кредиту, відсотки та суму комісії; у разі ненадання письмового підтвердження на вимогу Кредитодавця цільового використання отриманих коштів, Позичальник сплачує штраф у розмірі 200% від отриманої суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 Договору; у разі неповідомлення у письмовому вигляді Кредитодавця про зміни місця проживання, роботи, контактних телефонів, прізвища або ім`я (при їх зміні) та інших обставин, що здатні вплинути на виконання зобов`язань за цим Договором, протягом 15 робочих днів з моменту їх виникнення, Позичальник сплачує штраф у розмірі 50% від отриманої суми кредиту, визначеної в п. 1.1 цього Договору; у разі відхилення від Графіку платежів Позичальник сплачує комісію за резервування кредитів у розмірі 0,3% за кожен день прострочення від суми отриманого кредиту та несплачених на час прострочення відсотків, згідно Графіку оплати до даного Договору. Резервування здійснюється на підставі Розпорядження Держкомфінпослуг України №7 від 16.01.2004 р. (зі змінами) (а.с. 12).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частиною першою ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно з частиною першою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

26.07.2019 року своїм підписом в паспорті споживчого кредиту позивачка ОСОБА_4 підтвердила ознайомлення з умовами кредиту та орієнтовною загальною вартістю кредиту. В паспорті споживчого кредиту вказано, що процентна ставка, відсотків річних складає 45%, загальні витрати за кредитом становлять 328307,72 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) становить 688307,72 грн., реальна річна процентна ставка, відсотків річних (відповідно до Закону України «Про споживче кредитування») становить 22,78% (а.с.84-85).

Також, відповідно до п.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-УІІІ від 15.11.2016 (зі змінами та доповненнями) у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року №14-680цс19, №638/13683/5-ц, у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 5042 від 26.07.2019 між кредитною спілкою «Буковинський альянс» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки № 5042 від 26.07.2019 р. (а.с. 13, 15-16), згідно яких вони поручилися перед кредитною спілкою «Буковинський альянс» за виконання Добиндою- ОСОБА_6 зобов`язань за Кредитним договором № 5043 від 26.07.2019 р.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови існування основного. Тому сторона такого договору не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення потреб поручителя.

Зазначений правовий висновок висловлений у постановах: Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі № 757/28305/15-ц (провадження № 61-21997 св 18, Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 755/30974/14-ц; Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження № 14-336 цс 18); Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/11937/16-ц.

Таким чином, оскільки поручителі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є стороною акцесорного зобов`язання, не є споживачами, і Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено поширення на сторони акцесорних договорів його положень. Жодних доказів, що Закон України «Про захист прав споживачів» може застосовуватись до даних правовідносин з поручителем чи поширювати свою дію на договір поруки позивачами не надано.

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці знаходиться цивільна справа №727/1033/21 за позовом Кредитної спілки «Буковинський Альянс» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення простроченої заборгованості, в якій з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути з ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Буковинський альянс» заборгованість на загальну суму 562210,69 грн., стягнути з ОСОБА_5 (солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) на користь кредитної спілки «Буковинський альянс» заборгованість на загальну суму 562210,69 грн. та додатковий штраф за невиконання п. 5 договору поруки № 5042 від 26 липня 2019 р. на суму 360000 грн., стягнути з ОСОБА_1 (солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) на користь кредитної спілки «Буковинський альянс» заборгованість на загальну суму 562210,69 грн., стягнути з ОСОБА_2 (солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ) на користь кредитної спілки «Буковинський альянс» заборгованість на загальну суму 562210,69 грн. та додатковий штраф за невиконання п. 5 договору поруки № 5042 від 26 липня 2019 р. на суму 360000 грн., стягнути з ОСОБА_3 (солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ) на користь кредитної спілки «Буковинський альянс» заборгованість на загальну суму 562210,69 грн. та додатковий штраф за невиконання п. 5 договору поруки № 5042 від 26 липня 2019 р. на суму 360000 грн. та судові витрати (а.с. 34-41).

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

У рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України, відповідно до ч.1 якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Водночас під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зазначено, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Тому суд вважає, що обраний позивачами спосіб захисту у вигляді подачі позову про визнання недійсним пункту Договору поруки та визнання недійсним пункту Додаткових умов до Договору про споживчий кредит є неналежним в розумінні статті 16 ЦК України. Вказаний спосіб захисту стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які є предметом дослідження позову про стягнення заборгованості.

Враховуючи принцип процесуальної економії, ефективність позовної вимоги про визнання недійсним пункту Договору поруки та визнання недійсним пункту Додаткових умов до Договору про споживчий кредит має оцінюватися, виходячи з того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі №50/311-б, провадження N 12-143гс19; пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження N 12-204гс19), відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим.

Позивачам слід захищати свій інтерес та порушене право в межах позову про стягнення заборгованості, а не ініціювати розгляд окремої судової справи. У цій справі позивачі не довели наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 16, 203, 215, 509, 526, 546, 553-554, 626-628, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 43, 49, 76, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Буковинський Альянс» про визнання недійсним пункту Договору поруки та визнання недійсним пункту Додаткових умов до Договору про споживчий кредит відмовити.

З повним текстом рішення суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 20 травня 2022 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: