Справа № 355/494/21
Провадження № 2/355/214/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Котенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

19.04.2021 позивач 1 ОСОБА_1 , позивач 2 ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 була відкрита спадкова справа. До складу спадкового майна ввійшла 1/3 частка квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.10.1995. Іншими співвласниками зазначеної квартири були позивачі:- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Позивач 1 звернулась до Баришівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

23.10.2020 Баришівською державною нотаріальною конторою було відмовлено в оформленні спадщини, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на квартиру, яке видане органом приватизації «Госпрозрахункове бюро «Альтернатива», не приймається до вчинення нотаріальних дій.

Позивачі вважають, що через невідповідність свідоцтва про оправо власності на житло № НОМЕР_1 від 11.10.1995 та на підставі ст.ст. 317, 319, 321,1218, 1265, ЦК України, виникає необхідність у визнанні права власності на відповідні частки квартири за всіма співвласниками.

На виконання вимог п. п. 2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі.

У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_4 від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області № 987 від 17.08.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С..

Ухвалою суду від 07.12.2021 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С., призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.02.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

25.04.2022 на адресу суду надійшло клопотання від представника позивачів адвоката Куценко Н.В., про розгляд справи без участі позивачів та їх представника.

26.04.2022 на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача, в якому Баришівська селищна рада позовні вимоги не визнала, більш чітко причину невизнання позову в листі не обґрунтувавши, та просила справу розглядати без участі відповідача.

Про день та час розгляду справи позивачі належним чином повідомлені направленням СМС повідомлення.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України.

У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Виклад фактичних обставин справи

16.01.1966 між ОСОБА_5 (спадкодавець) та ОСОБА_6 укладено шлюб. Дружина взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_7 » (а.с. 19).

У подружжя народилась дочка ОСОБА_8 (позивач 1), що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 виданим 26.11.1966 (а.с. 23).

21.09.1976 року шлюб між ОСОБА_9 (спадкодавець) та ОСОБА_6 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 , виданого районним відділом РАЦ Баришівського району Київської області від 21.09.1976 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_9 взяла собі дошлюбне прізвище « ОСОБА_10 » (а.с. 21).

21.10.1976 між ОСОБА_5 (спадкодавець) та ОСОБА_11 укладено шлюб, даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_4 , виданого сільською радою Баришівського району Київської області 21.10.1976. ОСОБА_12 після укладення шлюбу взяла собі прізвище « ОСОБА_13 » (а.с. 18).

24.02.1987 між ОСОБА_8 (позивач 1) та ОСОБА_14 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_5 , виданого 24.02.1987. Після укладення шлюбу ОСОБА_8 взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_15 » (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_16 (позивач 1) та ОСОБА_17 народилась дочка ОСОБА_18 (позивач 2), що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_6 , виданого Відділом РАЦУ Баришівської районної державної адміністрації Київської області 09.12.1989 (а.с. 22).

08.06.1993 між ОСОБА_16 (позивач 1) та ОСОБА_17 шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_7 , виданого Відділом РАЦУ Баришівської районної державної адміністрації Київської області 08.06.1993 (а.с. 20).

11.10.1995 ОСОБА_3 (спадкодавець), ОСОБА_19 (позивач 1), ОСОБА_20 (позивач 2) приватизовано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 60,0 кв.м., відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Таким чином, судом встановлено, що 11.10.1995 спадкодавець ОСОБА_3 та позивачі: дочка спадкодавця ОСОБА_1 (позивач 1) та онучка спадкодавця ОСОБА_2 (позивач 2), як члени сім`ї спадкодавця, прийняли участь у приватизації державного житлового фонду спірної квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво про право власності було видане Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива» (а.с. 24).

10.06.2006 між ОСОБА_21 (позивач 1) та ОСОБА_22 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_8 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області. ОСОБА_21 взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_23 ». (а.с. 16).

Таким чином, суд звертає увагу на те, що з наданих позивачем 1 документів вбачається, що її прізвище в офіційних документах кожного разу писалось по різному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_9 від 13.10.2020, виданий Баришівським районним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 15).

Після її смерті Баришівською районною державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа № у спадковому реєстрі 66628524 (а.с. 46).

До складу спадкового майна увійшла 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем за законом є її дочка ОСОБА_1 (позивач 1).

У зв`язку з втратою свідоцтва на право власності на спадкове майно та невідповідністю у написанні прізвищ співвласників квартири у свідоцтві про право власнсоті та документах, що посвідчують особи власників, з метою належного оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_3 позивачі звернулись до суду за захистом свого права.

Щодо невідповідності свідоцтва про право власності на житло

Відповідно ч. 1 ст. 4 до Закону України «Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.

У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів.

У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення.

Згідно з даними ID-карти № 003761775, орган який видав 3219, позивача 1, прізвище, ім`я та по батькові зазначено як « ОСОБА_1 ».

10.06.2006 між ОСОБА_22 та ОСОБА_21 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_8 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівського району управління юстиції у Київській області 10.06.2006.

Отже, після реєстрації шлюбу ОСОБА_21 взяла прізвище чоловіка ОСОБА_23 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.10.1995, виданого Госпрозрпахунковим бюро «Альтернатива», співвласником квартири АДРЕСА_2 , значиться « ОСОБА_19 ».

Згідно з даними ID-карти № НОМЕР_10 , орган який видав 3219, позивача 2, прізвище, ім`я та по батькові зазначено як « ОСОБА_2 ».

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.10.1995, виданого Госпрозрпахунковим бюро «Альтернатива», співвласником квартири АДРЕСА_2 , значиться « ОСОБА_20 ».

Станом на дату звернення до суду з даним позовом, оригінал свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11 жовтня 1995 року у позивачів не зберігся і за даних обставин власники спірної квартири не можуть вільно і на свій розсуд розпоряджатися своїм майном, а саме, зареєструвати за собою право власності.

Позивач 1 ОСОБА_1 , поряд із ОСОБА_3 прийняла участь у приватизації спірної квартири та у її власність перейшла 1/3 її частка в порядку приватизації державного житлового фонду, оскільки позивач 1 та її покійна мати, як наймачі спірної квартири, мали рівні права щодо користування нею та здобули рівні права при її приватизації у отриманні у приватну власність по 1/3 її частці кожен.

Позивач 2 - ОСОБА_2 , поряд зі спадкодавцем ОСОБА_3 , прийняла участь у приватизації спірної квартири та у її власність перейшла 1/3 частки в порядку приватизації державного житлового фонду, оскільки позивач 2 та ОСОБА_3 як наймач спірної квартири мала рівні права щодо користування нею та здобула рівні права при її приватизації у отриманні у приватну власність по 1/3 її частці кожен.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Як зазначено вище, з наданих позивачем 1 документів вбачається, що її прізвище в офіційних документах кожного разу писалось по різному. Однак, у свідоцтві про право на житло помилково записано прізвище як « ОСОБА_24 » замість правильного « ОСОБА_15 », що підтверджується документами, що посвідчують особу позивача 1.

Проаналізувавши наявні докази, суд приходить до висновку, що позивачу 2 у свідоцтві про право на житло помилково записано прізвище як « ОСОБА_24 » замість правильного « ОСОБА_15 », що підтверджується наданими позивачем 2 документами, що посвідчують особу позивача 2.

Таким чином, позовні вимоги в частині вимог про встановлення факту належності позивачам та спадкодавцю ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11 жовтня 1995 року підлягають задоволенню.

Щодо визнання права власності на спадкове майно

До Баришівської районної державної нотаріальної контори надійшли заяви від спадкоємця покійної ОСОБА_25 , а саме її дочки ОСОБА_1 про прийняття спадщини.

23.10.2020 Баришівською державною нотаріальною конторою відмовлено в оформленні спадщини, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_25 у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру, яке видане органом приватизації «Госпрозрахункове бюро «Альтернатива», не приймається до вчинення нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю у «Госпрозрахункового бюро «Альтернатива» відповідних повноважень за законом. (а.с. 47).

За змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), приватизація здійснюється, серед іншого, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю.

Як слідує з положень ст. 5. Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

За змістом ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції у наведеній тут частині, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) і організація продажу може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України.

Як слідує з довідки про реєстрацію місця проживання позивача 1 №470 від 25.07.2019, вона зареєстрована у спірній квартирі з 02.12.1989 року і по теперішній час (а.с. 10).

Як слідує з довідки про реєстрацію місця проживання позивач 2 №397 від 21.06.2019, вона зареєстрована у спірній квартирі з 15.02.2006 року і по теперішній час.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.10.1995, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , значиться належною на праві приватної спільної власності ОСОБА_25 та позивачам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с. 24).

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору позивач 1 має достатні правові підстави на визнання за нею права власності на 1/3 спадкову частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, як спадкоємці після померлої ОСОБА_3 , оскільки дане нерухоме майно є складовою спадкової маси спадкодавця, що на момент смерті належало їй на праві власності та з урахуванням відсутності інших спадкоємців за законом.

Тому суд вважає що у позовні вимоги позивача 1 підлягають задоволенню.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217).

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У статті 67 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-12 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.. (ч.1 ст.95 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору позивачі мають право на визнання за ними права власнсоті на спірну квартиру за ОСОБА_1 право власності на 1/3 спадкової частки квартири, в порядку спадкування за законом, оскільки дане нерухоме майно є складовою спадкової маси спадкодавця, що на момент смерті належало їй на праві власності та враховуючи відсутність інших спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 263 265, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно задовольнити.

Встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11 жовтня 1995 року видане на квартиру АДРЕСА_3 , видане на ім`я: ОСОБА_3 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 в дійсності видане на ім`я: - ОСОБА_3 , ОСОБА_21 , ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , (картка платника податків НОМЕР_11 ) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 2/3 частки квартири, загальною площею 60,0 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (картка платника податків НОМЕР_12 ) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/3 частку квартири, загальною площею 60,0 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Червонописький