Дата документу 10.01.2022 Справа № 337/2080/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2080/21 Головуючий у 1-й інстанції:Мурашова Н.А.
Провадження № 22-ц/807/114/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021р. ОСОБА_1 звернулась з позовом до АТ «Універсал Банк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.11.2017р. ОСОБА_1 звернулась до АТ «Універсал Банк» з Анкетою-заявою, в якій просила відкрити їй поточний рахунок. 04.02.2018р. вона почала користуватись карткою, а весною 2018р. звернулася до банку через мобільний додаток Мonobank з проханням встановити кредитний ліміт у розмірі 6000,00 грн. Її заява була задоволена, вона користувалась цими коштами і повернула їх. Впродовж строку дії договору з невідомих їй причин кредитний ліміт збільшувався банком самостійно та штучно зріс до 15 000,00 грн.

01.03.2019р. після списання банком грошових коштів за прострочення за кредитом вона дізналась про наявність заборгованості перед банком. 05.12.2020р. вона отримала виписку про рух коштів за рахунком, з якої їй стало відомо, що банк в односторонньому порядку, без погодження з нею, списував з її карткового рахунку відсотки за користування кредитом, збільшуючи тим самим кредитний ліміт. Так, за період з 01.08.2018р. по 01.05.2020р. банком списано відсотків на загальну суму 15252,01 грн. Вважає ці дії банку протиправними, такими, що порушують її права як споживача. Зокрема, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати будь-які обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами. Порядок списання коштів з рахунку клієнта регулюються ст.1071 ЦК України і за її змістом може мати місце виключно за розпорядженням клієнта. Без такого розпорядження кошти можуть бути списані з рахунку на підставі рішення суду та у випадках, встановлених договором між банком та клієнтом. Між нею та відповідачем такий договір не укладався. Згоди на розпорядження та списання грошових коштів з її рахунку вона банку в письмову вигляді не надавала. Таким чином, банк отримав вказані грошові кошти без достатньої пра-

вової підстави, тому відповідно до ст.1212 ЦК України повинен їх повернути.

У зв`язку із вказаними обставинами просила визнати протиправними дії АТ «Універсал Банк» щодо автоматичного списання коштів з її карткового рахунку та стягнути з банку на її користь безпідставно списані грошові кошти в сумі 15252,01грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з неправильним встановленням судом фактичних обставин у справі, невідповідністю висновків суду наданим у справу доказам, їх суперечність, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вказувала, що судом першої інстанції неправильно було витлумачено встановлені у постанові апеляційного суду у справі № 337/3890/20 обставини, у якій вирішено позов банку про стягнення з неї заборгованості у цих же відносинах, що виникли на підставі анкети-заяви від 21.11.2017р. Вказувала, що апеляційним судом визнано відсутність правових підстав для нарахування процентів за користування кредитним лімітом, а тому стягнутий розмір заборгованості визначено шляхом відрахування від суми отриманого кредиту фактично внесених нею коштів. Проте вважає, що доля списаних з її рахунку на погашення відсотків коштів апеляційним судом не вирішувалась, як помилково встановив суд при вирішенні її позову у цій справі.

У відзиві на скаргу банк, навпаки, погоджується з судом першої інстанції, вказуючи, що у наведеній справі № 337/3890/20 про стягнення банком кредитних коштів з ОСОБА_1 апеляційним судом чітко встановлено, що сума відсотків, яка була автоматично списана з картрахунку останньої, підлягає врахуванню при визначенні загального розміру заборгованості. Тобто вважає, що заборгованість визначалась із врахуванням списаних коштів, а тому підстав для її стягнення з банку на користь ОСОБА_1 не мається, як правильно встановлено у оскаржуваному рішенні суду в цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скаргапідлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегією встановлено, що позов ОСОБА_1 у цій справі про визнання неправомір-

ними дій банк щодо списання з її карткового рахунку коштів та їх стягнення з АТ «Універсал Банк» відповідно до приписів статті 1212 ЦК України було пред`явлено до суду, коли вже відбувався судовий розгляд у іншій цивільній справі № 337/3890/20 за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Правовідносини між сторонами у цих справах виникли на підставі анкети-заяви від 21.11.2017р., згідно з якою ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 .

Весною 2018р. ОСОБА_1 звернулась до банку через мобільний додаток Monobank з проханням встановити їй кредитний ліміт у розмірі 6000 грн., який їй було встановлено 22.05.2018р., та яким вона скористалась.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2020р. у цивільній справі ЄУН 337/3890/20 було задоволено позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 21 листопада 2017 року в сумі 19 986,11 грн. та сплачений судовий збір в сумі 2102 грн., усього 22 088,11 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.06.2021р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2020 року змінено - зменшено стягнутий з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» розмір заборгованості за кредитним договором з 19 986,11грн. до 4 087,66грн. та витрати на оплату судового збору з 2102 грн. до 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень 91 копійки.

Вказаними судовими рішеннями встановлені фактичні обставини отримання кредитних коштів і ці обставини не підлягали доказуванню у цій справі, а саме, що 21.11.2017р. ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій просила відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку.

Відповідно до п. 2 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 погодилася з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, підтвердила його укладання і зобов`язалась виконувати його умови.

Відповідно до п. 3 Анкети-заяви ОСОБА_1 підписанням цього договору підтвердила, що ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Крім того, ОСОБА_1 беззастережно погодилася з тим, що банкмає право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Банк виконав своїз обов`язання за цим договором, надавши ОСОБА_1 кредит, але остання свої зобов`язання щодо його повернення порушувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 24.06.2020р в загальному розмірі 19 986,11грн.

Вказана заборгованість була повністю стягнута рішенням Хортицького районного

суду м. Запоріжжя від 18.12.2020р.

Змінюючи це рішення в частині розміру заборгованості, Запорізький апеляційний суд в постанові від 16.06.2021р. вказав на те, що надані суду банком Умови та Правила банківських послуг є неналежним доказом, оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження про те, що саме з цими Умовами була ознайомлена та погодилася ОСОБА_1 , підписуючи 21.11.2017р. Анкету-заяву, а також те, що вказаний документ на момент отримання нею кредитних коштів містив умови щодо користування кредитними коштами та сплати процентів, пені, комісії у зазначених в цих документах розмірах і порядку.

Апеляційний суд у тій справі прийшов до висновку, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови та правила надання банківських послуг, за умови відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та комісії надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, і відповідно для застосування до спірних правовідносин правил ст.634 ЦК України.

У зв`язку з цим апеляційний суд визнав неправомірним нарахування ОСОБА_1 процентів, пені та комісії на підставі наданих банком Умов, та з урахуванням цього дійшов висновку, що сума заборгованості у вигляді процентів, пені та комісії, яка була нарахована банком та в позасудовому порядку автоматично списана з карткового рахунку ОСОБА_1 , підлягає врахуванню при визначенні загального розміру заборгованості.

Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню, апеляційний суд підрахував витрачені ОСОБА_1 кредитні кошти на загальну суму 37 425,74 грн., а також фактично сплачені нею кошти в розмірі 33 338,08 грн., та стягнув з ОСОБА_1 на користь банку їх різницю в розмірі 4 087,66грн. (37425,74 грн. - 33338,08 грн.), як непогашений кредит.

Таким чином, суд першої інстанції вважав преюдиційними встановлені вказаними судовими рішеннями у цивільній справі ЄУН 337/3890/20, які набрали законної сили, обставини, а саме, що між сторонами 21.11.2017р. будо укладено договір про надання банківських послуг, в т.ч. банківського рахунку та кредитування, в силу якого і здійснювалось нарахування та списання з карткового рахунку ОСОБА_1 грошових коштів у вигляді процентів, пені та комісії.

Суд першої інстанції, цитуючи постанову Запорізького апеляційного суду від 16.06.2021р. у справі 337/3890/20, зазначив, що таке нарахування та списання визнано судами неправомірним, оскільки надані банком в обґрунтування свого позову Умови та правили надання банківських послуг є неналежним доказом через відсутність підтверджень про ознайомлення ОСОБА_1 саме з цими Умовами за відсутності в Анкеті-заяві домовленості про розмір кредитних коштів, розмір та порядок нарахування процентів, пені, комісії. Проте сума нарахованих та списаних грошових коштів у вигляді процентів, пені та комісії зарахована судом в рахунок заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту.

Дослідженням матеріалів цієї справи за позовом ОСОБА_1 до банку суд встановив, що в п.10 Анкети-заяви від 21.11.2017р., особисте підписання якої позивачка ОСОБА_1 не заперечувала, вона надала право та доручила банку здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких грошових зобов`язань перед банком, що випливають з цього договору.

Суд вважав, що вказане спростовує доводи позивачки ОСОБА_1 та її представника про те, що між сторонами не був укладений письмовий договір, який би надавав право бан-

ку нараховувати та списувати з карткового рахунку проценти, пеню та комісію.

Також суд вказував, що укладений між сторонами договір є договором приєднання і складається з Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту, Паспорта споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Звертаючись до банку, позивачка підписала Анкету-заяву, чим підтвердила, що ці документи становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг, що з цими документами вона ознайомилась і погодилась.

Судом констатовано, що при вирішенні позову банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором суди першої та апеляційної інстанції у іншій цивільній справі виходили лише з того, що банк не наддав доказів на підтвердження того, що саме з цими Умовами була ознайомлена і погодилась ОСОБА_1 , вважав додані до позову банком Умови неналежним доказом, що не виключає повністю правомірність укладеного договору.

Судом зазначено, що, звертаючись до суду з цим позовом, позивачка ОСОБА_1 заявила позовні вимоги про стягнення грошових коштів у вигляді нарахованих та списаних процентів, пені та комісії саме в порядку ст.1212 ЦК України.

Але суд першої інстанції вважав, що наявність зобов`язальних правовідносин і чинного договору є законною правовою підставою набуття грошових коштів, що виключає застосування правил ст.1212 ЦК України.

Також суд вказував, що Запорізький апеляційний суд в постанові від 16.06.2021р. у цивільній справі ЄУН 337/3890/20, вважаючи недоведеним правомірність визначення банком заборгованості у вигляді процентів, пені та комісії, яка фактично є предметом спору і у цій справі, зарахував автоматично списані з карткового рахунку ОСОБА_1 грошові кошти в погашення її заборгованості за тілом кредиту.

Тому за підсумком суд першої інстанції вказував, що зазначені вище обставини в сукупності виключають можливість стягнення з банку на користь ОСОБА_1 грошових коштів у вигляді нарахованих процентів, пені та комісії в сумі 15252,10грн., у зв`язкуз чим відмовив в задоволенні позову.

Саме на невідповідності цих висновків суду фактичним обставин, зокрема, й висновкам судів у іншій цивільній справі, що мають преюдиційне значення, та вимогам статті 1212 ЦК України наголошує позивач в скарзі. Зазначає, що у постанові Запорізького апеляційного суду, попри визнання неправомірним нарахування відсотків за відсутності погоджених та підписаних умов про це, питання про долю неправомірно нарахованих та списаних відсотків не вирішувалось. Вважає, що обов`язком суду, у разі непогодження з правовою кваліфікацією підстав позову, є встановлення правильної правової кваліфікації та визначення, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Дослідивши вказані доводи, колегія знаходить їх частково обгрунтованими з огляду на таке.

Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:1) повернення виконаного за недійсним правочином;2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаних норм права вказує на те, що предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження між учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ст.11 ЦК України.

Дійсно, у постанові Запорізького апеляційного суду від 16.06.2021р. у справі № 337/3890/20 встановлено, що погоджених умов щодо відсотків, пені та комісії, які б були підписані ОСОБА_1 , не мається, тому ці складові заборгованості банком неправомірно нараховувались позивачу.

З цього випливає, що, якщо набравшим чинності судовим рішенням в його мотивувальній частині встановлено неправомірне їх нарахування, то відтак і списання таких неправомірно нарахованих складових як заборгованості становить неправомірність дій банку, про що і просила позивач у цій справі. Та зазначене є очевидним.

Між тим, суд вдався до аналізу пункту 10 анкети-заяви, у якому сторони погодили загальні умови, а саме, надання згоди клієнтом ОСОБА_1 на договірне списання коштів з усіх її рахунків без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких грошових зобов`язань перед банком, що випливають з цього договору. Тому суд вважав, що банк таке списання проводив відповідно до умов договору, але суд при цьому не зважив на те, що річ у пункті 10 анкети-заяви йдеться не про будь-яке списання, а лише про правомірне, а не як у цьому разі відбувалось списання неправомірно нарахованих сум.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання незаконними дій АТ «Універсал Банк» щодо автоматичного списання коштів, а саме, неправомірно нарахованих відсотків, неустойки з її карткового рахунку, є доведеною та підтвердженою.

Крім того, підпадає під ознаки приписів статті 1212 ЦК України й сума незаконно списаних неправомірно нарахованих відсотків, оскільки вони не узгоджені існуючим між сторонами договором, як це встановлено рішеннями судів у іншій справі, а тому не створюють зобов`язальних правовідносин між сторонами.

Що стосується висновків суду першої інстанції про те, що при розгляді справи № 337/3890/20 розмір цих коштів був врахований при визначення остаточного розміру заборгованості до стягнення, то колегія з цим повністю погоджується з огляду на такі обставини.

Так, апеляційним судом у постанові від 16.06.2021р. у справі 337/3890/20 зазначено, що з наданої виписки по картрахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідачем з моменту укладання договору витрачено кредитних коштів на загальну суму 37 425,74 грн., було сплачено на користь позивача - 33 338,08 грн., а тому до стягнення визначається різниця між ними у сумі 4 087,66 грн.

Проаналізувавши виписку про рух коштів по картрахунку, відкритому позивачу у АТ «Універсал Банк», наявну в матеріалах справи, колегія констатує, що всі неправомірно нараховані відсотки та неустойка не брались судом до уваги як неправомірно нараховані.

З цього вбачається, що безпідставно списані банком кошти не враховувались як заборгованість ОСОБА_1 перед банком, а судом у вказаній справі № 337/3890/20 всі внесені нею чи третіми особами на її рахунок кошти спрямовувались на погашення лише тих витрат, які фактично здійснила ОСОБА_1 за рахунок наданих у кредит коштів.

Отже, незважаючи на те, що обставини неправомірного списання банком коштів у вигляді неправомірно нарахованих відсотків та неустойки є доведеними, але визначену у позові сумі у розмірі 15 252 грн. цих безпідставно списаних коштів повернути шляхом стягнення з банку позивачу не можна, оскільки їх доля була вирішена у цивільній справі № 337/3890/20 у такий спосіб: ці кошти не враховані як заборгованість, а кошти позивача, за рахунок яких було списано ці відсотки, враховані як такі, якими погашено саме її дійсні витрати за кредитним лімітом. І ці обставини правильно встановив суд першої інстанції.

Беручи до уваги все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу ОСОБА_1 , частково обгрунтованою, тому відповідно до положень п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України задовольняє її частково і на цій підставі скасовує оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірним списання коштів з рахунку і задовольняє ці позовні вимоги.

Відповідно до положень ч. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем заявлено позов на підставі статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому вона звільнена від судових витрат у справі, які в такому разі належить стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі, пропорційному до задоволених вимог позивача.

Позивачем 15.04.2021р. заявлено дві вимоги: немайнового характеру, за яку належить сплатити судовий збір в сумі 908 грн., майнового характеру з ціною позову 15 252,10 грн., за яку також належить до сплати 908 грн. За апеляційну скаргу в такому випадку належало сплатити судовий збір в сумі 908 х 2 х150 : 100 = 2724 грн.

Апеляційним судом задоволено вимогу немайнового характеру, тому вся сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави: 908 + 908 х 150 : 100 = 2270 грн.

Судовий збір за майнову вимогу сплаті у дохід держави не підлягає, оскільки ця позовна вимога не була задоволена апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А НО В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2021 року у цій справі скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання дій банку неправомірними.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Визнати неправомірними дії АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» щодо автоматичного списання коштів у період з 01.08.2018р. по 01.05.2020р. з карткового рахунку, відкритого ОСОБА_1 на підставі анкети-заяви від 21.11.2017р.

Стягнути з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» судовий збір в дохід держави в сумі 2 270 ( двох тисяч двохсот сімдесяти) гривень.

Боржник: АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»: , адреса реєстрації: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19.

Стягувач: ОСОБА_1 : РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена доВерховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лишеу випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальнезначення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 10 січня 2022 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.