Ухвала

18 травня 2022 року

м. Київ

справа № 552/1114/18

провадження № 61-4220ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Зогаль Олександр Миколайович, на рішення Київського районного суду

м. Полтави від 29 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 березня 2022 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Полтавське обласне комунальне виробниче

підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») звернулося до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з позовом, у якому просило стягнути заборгованість за послуги теплопостачання у загальному розмірі 71 342,44 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 квітня

2018 року позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання у загальному розмірі 71 342,44 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19 травня 2021 року заяву ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2018 року задоволено. Скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2018 року у цій цивільній справі, справу призначено до розгляду в спрощеному порядку з викликом сторін.

У липні 2021 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду із заявою про уточнення позовних вимог, у якій просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на свою користь заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що утворилась за адресою:

АДРЕСА_1 , за період з 01 липня 2015 року до 01 січня 2018 року у розмірі 44 702,62 грн; індекс інфляції, за період з 01 вересня 2015 року до 01 червня

2021 року у розмірі 17 548,72 грн; 3% річних, за період з 21 серпня 2015 року

до 01 липня 2021 року у розмірі 6 313,29 грн, а всього 68 564,63 грн; та залишити без розгляду позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2021 року заяву ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено. Позовну заяву ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води залишено без розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2021 року позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 липня 2015 року до 01 січня 2018 року у розмірі 40 702,62 грн; індекс інфляції, за період з 01 вересня 2015 року до 01 червня 2021 року у розмірі

17 548,72 грн; 3% річних, за період з 21 серпня 2015 року до 01 липня 2021 року у розмірі 6 313,29 грн, а всього 64567,63 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 31 березня 2022 року апеляційну скаргуОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду

м. Полтави від 29 жовтня 2021 року змінено в частині солідарного стягнення судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судовий збір по 293,67 грн з кожного. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2022 року, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Зогаль О. М., просить скасувати ухвалені у справі судові рішення у частині задоволення позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є вимоги майнового характеру щодостягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Загальний розмір заявленої суми стягнення (з урахуванням уточнених позовних вимог) становить 68 564,63 грн (44 702,62+17 548,72+6 313,29).

Вимоги майнового характеру станом на 01 січня 2022 року не

перевищують ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(2 481 грн*100 = 248 100 грн).

Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що ця справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод

1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня

2018 року у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria)).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення ЄСПЛ від 19 грудня

1997 року у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain); рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2006 року у справі «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia); рішення ЄСПЛ від 21 червня 2011 року у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії» (Bulfracht Ltd v. Croatia); рішення ЄСПЛ

від 21 червня 2011 року у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia);

рішення ЄСПЛ у справі від 02 жовтня 2012 року «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia)).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня

2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

Отже, за прецедентною практикою ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Вказівка в резолютивній частині постанови Полтавського апеляційного суду від 31 березня 2022 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Зогаль Олександр Миколайович, на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 березня 2022 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець