печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Печерський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Остапчук Т.В. секретаря судового засідання - Медведєвій М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Дієса» про стягнення заробітної плати при звільненні працівника,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДІЄСА» про стягнення з ТОВ «Дієса» на користь позивача заробітну плату, за період з 18.05.2021 року - 02.07.2021 року, виходячі з розміру середньої заробітної плати 6000 грн. за місяць. Витребувати від відповідача копії наказу про звільнення та довідку про ставку і середню заробітню плату. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, проти задоволення заявлених позивних вимог заперечує, просить провести розгляд справи за відсутності. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання, з повідомленням сторін. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач вказує на те, що з 18.05.2021 року відповідно до наказу №0/14/05/006 від 14.05.2021 року працював у ТОВ «Дієса» на посаді продавця - консультанта. Наказом №200/01/07/004 від 01.07.2021 року позивач був звільнений за угодою сторін на підставі заяви позивача. Позивач вказує на те, що йому не було виплачено заробітну плату за період з 18.05.2021 року по 02.07.2021 року у сумі 5450,00 грн. Відповідно до відзиву наданого представником відповідача, 18.05.2021р. ОСОБА_1 на підставі заяви був прийнятий на посаду продавець-консультант, що підтверджено наказом №200/14/05/006 від 14.05.2021року. 30.06.2021р. працівник відмовився виконувати роботу, про що комісійно за участі керуючого магазином ОСОБА_2 , заступником керуючого магазином ОСОБА_3 , старшим касиром торгівельного залу ОСОБА_4 , завідуючи складом ОСОБА_5 складено відповідний Акт про відсутність на роботі працівника від 30.06.2021 року. З 01.07.2021р. по 02.07.2021 позивач знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується наказом №Z00/29/06/007 від 29.06.2021 року. 29.06.2021р. ОСОБА_1 написав заяву, якою просив звільнити його за угодою сторін 02.07.2021 року, яка була погоджена його безпосереднім керівником. 02.07.2021р. позивач був звільнений за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України, що було оформлено наказом №Z000/01/07/004 від 01.07.2021 року. 02.07.2021р. ОСОБА_1 отримав трудову книжку, що підтверджується розпискою, в якій позивач зазначив, що не має претензій до роботодавця. 02.07.2021р. під час звільнення, оскільки працівник в липні 2021р. не працював, оскільки знаходився в відпустці без збереження заробітної плати, йому було виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпуску в розмірі 550,04 грн. (683,28 грн. з вирахуванням військового збору, податку з доходів фізичних осіб). Також 09.07.2021р. за підсумками роботи за червень 2021р. було виплачено премію в розмірі 419,02 (520,53 грн. з вирахуванням військового збору, податку з доходів фізичних осіб) грн. Позивач стверджує, що під час звільнення йому не було в повній мірі виплачено заробітну плату з 18.05.2021 по 02.07.2021р. у розмірі 5450,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно ст.1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плат; - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Частиною 1-2 ст.2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робіт зиків та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із ст.97 КЗпП України, Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в уставові, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно штатного розпису ТОВ «Дієса» 01.05.2021 - 01.07.2021 заробітна продавця-консультанта становить 6 000,00 грн., отже у товариства існує обов`язок сплачувати працівникам заробітну плату не нижче заробітної плати, визначеною ним розписом. Відповідно до розрахункових листів за травень 2021 - липень 2021, в травні позивачу було нараховано посадовий оклад в розмірі 3333,33 грн. з вирахуванням ПДФО в розмірі 600,00 грн. та військового збору в розмірі 50,00 грн., що в умі складає 2683,33 грн. З червні 2021р. позивач працював 19 днів, внаслідок чого йому було нараховано оклад 5700,00 грн., доплата за роботу у свята в розмірі 600 грн., індексація зарплати в розмірі 77,18грн., що в сумі було нараховано 6377,18 грн., що з вируванням ПДФО в розмірі 1243,55 грн. та військового збору в розмірі 95,66 грн. З липні 2021р. позивач не працював, внаслідок чого позивачу було нараховано компенсацію відпусти 683,28 грн. та місячна премія 520,53 грн. за вирахуванням ПДФО 216,69грн. та військового збору 18,06 грн. Щодо твердження позивача про наявність заборгованості відповідача перед позивачем щодо сплати середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку, слід зазначити наступне. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника сово, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 УПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, суд не вбачає в діях відповідача порушень норм трудового законодавства, позивачем не надано доказів порушення відповідачем його прав. Крім того, позивачем в позовній заяві не наведено жодного розрахунку заборгованості по заробітній платі в розмірі 5450,00 грн., отже не є зрозумілим за який період вказаний борг утворився. Позивачу при звільнені було виплачені всі належні платежі, а саме заробітна плата та компенсація відпуски, отже відсутні нові підстави нарахування середнього заробітку за час начебто не повного розрахунку при звільненні, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Дієса» про стягнення заробітної плати при звільненні працівника - відмовити. Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остапчук Т.В.