Справа № 161/2669/22
Провадження № 2/161/1952/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Жаловаги І.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Фелісієнко Оксана Віталіївна, про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2022 року ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3 ) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач, ОСОБА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Фелісієнко Оксана Віталіївна (далі трет я особа), про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 листопада 2020 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу за умовами якого відповідач продала, а позивач придбала у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

В подальшому до неї з позовом звернулася неповнолітня ОСОБА_5 , яка діяла через свого законного представника ОСОБА_6 , про визнання права власності в порядку спадкування на 1/4 вказаної квартири, як спадкоємця за законом (цивільна справа №161/21482/20).

У вищенаведеній цивільній справі сторони досягли мирової угоди, яка була затверджена судом.

Позивач вважає, що відповідач укладаючи договір купівлі-продажу діяла недобросовісно, не повідомила про правовий режим спільної сумісної власності, який поширювався на спірну квартиру, ввела в оману нотаріуса та позивача.

Позивач стверджує, що такими діями з боку відповідача їй була завдана моральна шкода, оскільки вона була змушена бути учасником судового процесу, переживала та зазнала моральних страждань. Крім того вказує, що понесла витрати на професійну правничу допомогу.

Посилаючись на вищенаведене та приписи ст.1167 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у письмовому відзиві та у судовому засіданні позовні вимоги заперечив.

Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що 12 листопада 2020 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу за умовами якого відповідач продала, а позивач придбала у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

В подальшому, у провадження Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла цивільна справа №161/21482/20 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Свій позов у цій справі ОСОБА_6 мотивувала тим, щовона перебувала з зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . За час шлюбу у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що шлюб між ними було розірвано у 2012 року. У липні 2013 року ОСОБА_7 уклав другий шлюб з ОСОБА_4 , за час перебування у другому шлюбі подружжя ОСОБА_8 набуло право власності на квартиру по АДРЕСА_1 . Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер не залишивши заповіт. Зазначає, що ОСОБА_5 є спадкоємцем першої черги разом з його вдовою відповідачкою у справі ОСОБА_4 , яка 12.11.2020 року за договором купівлі-продажу відчужила спірну квартиру ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 ) від 12 листопада 2020 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 та визнати за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно, а саме: на ј частку у квартирі АДРЕСА_2 .

До судового засідання позивач та відповідачі подали суду письмову мирову угоду з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок та просили суд її визнати. Крім того, просили слухати справу у їх відсутності.

За умовами мирової угоди сторони домовились про наступне:

1.Відповідач 1 визнає свої зобов`язання по сплаті суми компенсації Позивачу за спадкове майно, яке складається з ј частки квартири по АДРЕСА_3 , що становить еквівалент 4 400 доларів США. (Чотири тисячі чотириста доларів США). Позивач погоджується з достатністю цієї суми.

2.Відповідач 1 зобов`язується сплатити суму, зазначену у п. 1 цієї мирової угоди, до 15 липня 2021 року, за таким графіком:

a. 1100 доларів США до 25.05.2021 р.

b. 1100 доларів США до 12.06.2021 р.

c. 1100 доларів США до 20.06.2021 р.

d.1100 доларів США до 15.07.2021 р.

3.Позивач визнає, що зі сплатою повної суми, визначеної у п. 1 цієї мирової угоди, вона втрачає право на звернення до суду з приводу майна, зазначеного у п. 1 цієї мирової угоди, всі права на спадкове майно (на ј частки квартири по АДРЕСА_1 ) припиняються після виконання цієї мирової угоди.

4.Датою отримання платежів вважаються дати отримання Позивачем готівкових коштів, яка повинна бути підтверджена розпискою Позивача про одержання коштів.

5.Сторони підтверджують, що за умови виконання сторонами вищевказаних умов, будь-яких майнових претензій у майбутньому щодо спадкового майна після померлого ОСОБА_7 у сторін не буде.

6.Сторони стверджують, що дана мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб з моменту її підписання та затвердження судом.

Ухвалою суду від 18 травня 2021 року у цивільній справі №161/21482/20 вищенаведеному мирову угоду було затверджено судом.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В свою чергу, частинами третьою та четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З аналізу вищенаведених положень цивільного та цивільно-процесуального законодавства слідує, що тягар доказування наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (делікту), окрім вини, лежить саме на потерпілій особі, яка має належними та допустимими доказами довести суду:

1) факт наявності шкоди;

2) протиправність діяння (дії чи бездіяльності) особи, яка завдала шкоди;

3) причинний зв`язок між завданою шкодою та протиправним діянням особи, яка завдала шкоди.

В свою чергу, враховуючи наявний у цивільному законодавстві принцип презумпції вини завдавача шкоди, відповідач повинен довести суду відсутність своєї вини у скоєному цивільному правопорушенні.

На думку суду, позивач належними та допустимими доказами не довів основний елемент цивільного правопорушення (делікту), а саме наявність протиправного діяння з боку відповідача.

Зі змісту укладеного договору купівлі-продажу квартири слідує, що продавець (відповідач ОСОБА_4 ) під час укладення договору повідомила, що внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких продавець зобов`язаний утримувати за законом чи договором (п.1.6 договору, а.с.9 зворот).

Суд зауважує, що неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої був поданий позов у цивільній справі №161/21482/20, не є та ніколи не була членом сім`ї чи близькою особою для відповідача ОСОБА_4 , оскільки вона народилася у шлюбі померлого ОСОБА_7 з іншою жінкою ОСОБА_6 .

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідач була обізнана про наявність у померлого ОСОБА_4 інших спадкоємців за законом, зокрема неповнолітньої дитини від іншого шлюбу.

Це означає, що відсутні достовірні відомості про те, що відповідач під час укладання договору приховала, або намагалася приховати факт наявності правомочностей інших осіб на квартиру.

Окрім відсутності протиправності діяння відповідача, суд констатує і відсутність у матеріалах справи доказів завдання позивачу моральної шкоди, оскільки фактично всі її доводи в цій частині зводяться до факту пред`явлення до неї позову у цивільній справі № 161/21482/20.

Суд підкреслює, що право звернення до суду є невід`ємним та захищається ст.124 Конституції України, а також ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому сам по собі факт пред`явлення до особи позову, в ході якого була досягнута мирова угода, не може свідчить про завдання їй моральної шкоди.

Додатково суд звертає увагу, що в ході розгляду цивільної справи №161/21482/20 майновий стан позивача не погіршився, адже вона не втратила право власності на придбану квартиру, а виплату компенсації ОСОБА_5 взяла на себе саме ОСОБА_4 .

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивач не довела суду основні елементи цивільного правопорушення (делікту) у вигляді наявності шкоди та протиправності діяння (дії чи бездіяльності) з боку відповідача, суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.268 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Фелісієнко Оксана Віталіївна, про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений та підписаний 18 травня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк