РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 278/2589/21

Провадження № 2/293/150/2022

16 травня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Черняхів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору комісії,-

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ СПРАВИ

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив витребувати із чужого незаконного володіння відповідача транспортний засіб марки VOLVO FH 12.380, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 271000 грн., який належить на праві власності позивачу, та передати його власнику ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6976/21/014822 від 19.05.2021; визнати недійсним договір комісії № 6976/21/014822 від 19.05.2021.

Позов обґрунтовувався тим, що ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 03.04.2018 передав відповідачу у розпорядження транспортний засіб марки VOLVO FH 12.380, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 271000 грн., який належить позивачу. 06.05.2021 за заявою позивача у нотаріальному порядку припинено дію довіреності, однак ОСОБА_2 відмовився повернути позивачу транспортний засіб. Зважаючи на те, що дію довіреності виданої на ім`я ОСОБА_2 припинено, то володіння і користування вказаним транспортним засобом є незаконним, тому позивач просить витребувати із незаконного володіння відповідача вказаний транспортний засіб на підставі ст. 1212 ЦК України. Крім того, ФОП ОСОБА_5 не було ретельно перевірено документи, внаслідок чого прийнято для комісійного продажу спірний транспортний засіб від ОСОБА_2 , який представляв інтереси позивача за довіреністю, дія якої була припинена. Вважає, що ФОП ОСОБА_5 порушено порядок комісійного продажу транспортного засобу марки VOLVO FH 12.380, що призвело до безпідставного відчуження належного транспортного засобу. Тому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6976/21/014822 від 19.05.2021, визнати недійсним договір комісії № 6976/21/014822 від 19.05.2021.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

31.08.2021 ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - передано для розгляду за підсудністю до Черняхівського районного суду Житомирської області (а.с.18).

29.09.2021 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с.21-22).

21.10.2021 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.11.2021 (а.с.29-30).

Ухвалою суду від 15.11.2021 підготовче засідання за клопотанням відповідача відкладено на 08.12.2021 (а.с.36-37).

08.12.2021 до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву (а.с.48-52).

Ухвалою суду від 08.12.2021, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, підготовче засідання за клопотанням представника відповідача відкладено на 20.12.2021 (а.с.42-43).

20.12.2021 в підготовчому засіданні позивачем подано до суду відповідь на відзив, ухвалою суду клопотання представника відповідача задоволено, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та продовжено строк проведення підготовчого засідання на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 12.01.2022 (а.с.89-91).

Ухвалою суду від 12.01.2022, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, підготовче засідання за клопотанням представника відповідача відкладено на 01.02.2022 (а.с.105-106).

Ухвалами суду від 19.01.2022 заяву позивача про зміну підстави позову та про вжиття заходів забезпечення позову повернуто заявнику (а.с.115-116, 117-118).

19.01.2022 до суду надійшов відзив представника третьої особи на позовну заяву (а.с.122-124).

01.02.2022 в підготовчому засіданні позивачем подано до суду відповідь на відзив представника третьої особи, ухвалою суду прийнято до розгляду позовні вимоги позивача із зміною предмету позову, а саме про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6976/21/014822 від 19.05.2021 та про визнання недійсним договору комісії № 6976/21/014822 від 19.05.2021. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ФОП ОСОБА_5 , підготовче засідання відкладено на 23.02.2022 (а.с.140-141,143-144).

Ухвалою суду від 03.02.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк на усунення недоліків (ч. 11 ст. 187 ЦПК України) (а.с.155-156).

18.02.2022 позивачем на виконання вимог ухвали суду від 03.02.2022 подано квитанцію про сплату судового збору (а.с.158).

Ухвалою суду від 21.02.2022 продовжено підготовчий розгляд справи, призначений на 23.02.2022 (а.с.163-164).

23.02.2022 ухвалою суду підготовче провадження закрито. Судовий розгляд справи по суті призначено на 18 березня 2022 року, у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідків відмовлено (а.с.170-172).

11.03.2022 до суду надійшов відзив на доповнення до позовної заяви, відповідач зазначає, що момент скасування довіреності та момент втрати неї чинності для представника та третіх осіб не збігаються. Скасована довіреність втрачає чинність для представника та третіх осіб з моменту настання першої з подій: або коли представник довідався або міг довідатися про скасування довіреності, або коли третя особа дізналась або могла дізнатись, що дія довіреності припинилася. До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя. Відповідно, всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя. Про скасування виданої позивачем довіреності відповідач дізнався в червні 2021 року. Права особи не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму установленого ст.ст.215, 216 ЦК України, а ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, оскільки транспортний засіб було придбано нею в особи, яка діяла на підставі довіреності з правом розпорядження транспортним засобом, в тому числі і продажу (а.с.178-182).

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст.259 ЦПК України від 18.03.2022, суд постановив відкласти розгляд справи на 18.04.2022 (а.с.184).

08.04.2022 до суду надійшла відповідь позивача на відзив представника відповідача на доповнення позову (а.с.194).

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст.259 ЦПК України від 18.04.2022, суд постановив відкласти розгляд справи на 16.05.2022 (а.с.197-198).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, з викладених у позовній заяві підстав.

Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві, а також через незалучення позивачем належних відповідачів.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просила розглядати справу у її відсутність (а.с.203).

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ФОП ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась встановленим порядком (а.с.205).

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником транспортного засобу VOLVO FH 12.380, реєстраційний номер НОМЕР_1 , випуск 2002 року, зазначений ОСОБА_1 (а.с.3).

З довіреності від 03.04.2018, посвідченої приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Муревич І.О. та зареєстрованої в реєстрі за №193, встановлено, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися від його імені (продати, обміняти, здати в оренду, експлуатувати (користуватися) скласти договір позички тощо належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Чуднівським МРЕВ УДАІ УМВС України в Житомирській області 27.10.2007, транспортним засобом VOLVO FH 12.380, реєстраційний номер НОМЕР_1 , випуск 2002 року. Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам та права використання транспортного засобу за межами України, терміном на 10 років, дійсна до 03.04.2028 (а.с.53).

06.05.2021 ОСОБА_1 припинив дію довіреності від 03.04.2018 в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с. 54-55).

19.05.2021 між ФОП ОСОБА_5 (комісіонер) в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (комітентом) в особі ОСОБА_2 укладено договір комісії №6976/21/014822, за умовами якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу VOLVO FH 12.380, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 року випуску, колір червоний, № кузова шасі, рами НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію АМС 022200, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за власником (комітентом) транспортного засобу 27.10.2007, за ціною не нижче 10000,00 грн. (а.с.57).

19.05.2021 ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу VOLVO FH 12.380, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 року випуску, колір червоний, № кузова шасі, рами НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 (а.с.56).

Згідно довідки Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області про результати розгляду матеріалів, зареєстрованих в ЄО за № 5999 від 10.06.2021 встановлено, що 03.06.2021 позивач приїхав до відповідача щоб забрати транспортний засіб VOLVO FH 12.380, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак він транспортний засіб не віддав, так як переоформив його на ОСОБА_4 . За вказаним фактом позивач 10.06.2021 звернувся до поліції (а.с.86).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Статтею 237 ЦК України встановлено, що представництво це правовідношення, в яких одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Тобто нормативне визначення цивільно-правового інституту представництва (в тому числі довіреності) не передбачає перехід права власності на об`єкт, що відчужується.

Як зазначено в правових висновках Верховного Суду у постанові від 07.03.2018 у справі №536/378/15-ц, від 04.11.2020 у справі №573/476/19 (провадження №61-17254св19), видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Згідно ч. 1 ст. 247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.

Представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі: закінчення строку довіреності; скасування довіреності особою, яка її видала. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність (ч.ч. 1, 3 ст. 248 ЦК України).

Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність (ч.ч. 1, 2 ст. 249 ЦК України).

Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Згідно ч.ч. 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, згідно з ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до вимог ст.ст.330, 388 ЦК України якщо майно відчужено поза волею власника, то право власності на майно не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребувано. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою цього майна.

Відповідно до положень ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою.

Згідно зі ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6976/21/014822 від 19.05.2021; визнання недійсним договору комісії №6976/21/014822 від 19.05.2021, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зазначений власником автомобіля марки VOLVO FH 12.380, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

03.04.2018 позивач видав довіреність на ім`я ОСОБА_2 , за якою уповноважив останнього бути його представниками зі всіма необхідними повноваженнями у всіх компетентних органах, підприємствах та установах щодо розпорядження та експлуатації належного йому автомобіля марки VOLVO FH 12.380, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

06.05.2021 на підставі заяви позивача приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Муревич І.О. було скасовано вказану довіреність, про припинення дії довіреності були внесені відомості до Єдиного реєстру довіреностей, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей.

19.05.2021 ФОП ОСОБА_5 в особі ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 договір комісії, відповідно до якого, комісіонер зобов`язаний за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька провочинів щодо продажу транспортного засобу VOLVO FH 12.380, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Ціна продажу автомобіля зазначена не нижче 10 000 гривень.

Згідно договору купівлі-продажу № 6976/21/014822 від 19.05.2021 ФОП ОСОБА_5 , діючи відповідно до умов договору комісії №6976/21/041822 від 19.05.2017 уклала договір купівлі-продажу транспортного засобу з ОСОБА_4 предметом якого є автомобіль VOLVO FH 12.380, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 року випуску, колір червоний, № кузова шасі, рами НОМЕР_3 .

03.06.2021 позивач приїхав до відповідача щоб забрати транспортний засіб VOLVO FH 12.380, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак відповідач транспортний засіб не віддав, так як переоформив його на ОСОБА_4 . За вказаним фактом позивач 10.06.2021 звернувся до поліції.

Відповідно п.п.6.1,6.2.,6.4 п.6 глави 4 Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №396/5, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або довіреність, видану в порядку передоручення. Нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування довіреності або передоручення робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви.

Доказом відкликання довіреності є витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей.

В матеріалах справи наявна копія витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 07.06.2021, з якого вбачається, що 06.05.2021 ОСОБА_1 скасував довіреність, видану ОСОБА_2 .

Згідно ч.3 ст.249 ЦК України права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

У постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі № 331/5517/17 (провадження № 61-9474св18), від 09 вересня 2020 року в справі № 522/3746/19-ц (провадження № 61-7230св20) міститься висновок, що момент скасування довіреності та момент втрати нею чинності є різними для представника та третіх осіб. Скасована довіреність втрачає чинність для представника та третіх осіб з моменту настання першої із подій: або коли представник довідався або міг довідатися про скасування довіреності; або коли третя особа дізналась або могла дізнатись, що дія довіреності припинилася. Тобто, скасування довіреності має наслідки для представників і третіх сторін лише у випадку їх обізнаності про припинення дії довіреності. До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя. Відповідно, всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя.

Судом встановлено, що позивач своєчасно не повідомив відповідача чи третіх осіб про скасування довіреності, як це передбачено частиною 2 статті 249 ЦК України, про скасування виданої позивачем довіреності відповідач дізнався лише 03.06.2021. Відповідно, всі вчинені представником до цього часу правочини є чинними і для довірителя. Будь-яких доказів на спростування вказаного факту позивачем надано суду не було.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

У справі про визнання недійсним правочину, як відповідачі мають залучатись усі сторони правочину.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Тобто, право обирати коло осіб, до яких може бути пред`явлено позов, належить лише позивачу і суд, в цьому випадку, має право прийняти рішення про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача належним виключно за клопотанням позивача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 та від 19 травня 2021 року в справі № 756/2298/18.

Разом з тим, жодних клопотань про залучення ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до розгляду даної справи у якості відповідачів, позивач протягом розгляду справи не заявляв.

Оскільки такого клопотання подано не було, суд позбавлений можливості залучити співвідповідача за власною ініціативою, враховуючи принцип диспозитивності.

Таким чином, встановлено, що за позовними вимогами ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6976/21/014822 від 19.05.2021 та визнання недійсним договору комісії № 6976/21/014822 від 19.05.2021 відповідачем залучено лише ОСОБА_2 , як одного із сторін договору комісії, однак не залучено відповідачем ФОП ОСОБА_5 , а також не залучено відповідачем покупця за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 .

Таким чином, аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що позовні вимоги не заявлені до належних відповідачів, а отже задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про витребування у відповідача транспортного засобу, суд приходить до наступного висновку.

Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Разом із тим, відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Згідно матеріалів справи, покупцем спірного автомобіля за договором купівлі-продажу № 6976/21/014822 від 19.05.2021 є ОСОБА_4

ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, оскільки транспортний засіб було нею придбано в особи, яка діяла на підставі довіреності з правом розпорядження транспортним засобом, в тому числі і продажу.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України витребувати спірне майно можливо тільки у набувача майна, в даному випадку яким є ОСОБА_4 , а не відповідач.

ОСОБА_4 , придбаваючи вищевказане рухоме майно у ФОП ОСОБА_5 мала усі підстави вважати, що такий договір є законним та розраховувати на певний стан речей, тобто правомірно очікувала, що ФОП ОСОБА_5 відчужуючи їй транспортний засіб має право ним розпоряджатися, а ОСОБА_4 після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.

Крім того, за встановлених судом обставин справи відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 заволоділа транспортним засобом незаконно, без відповідної правової підстави.

При встановлені наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У таких відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливо лише шляхом віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребовувати майно у добросовісного набувача.

Отже, якщо особа не була стороною оспорюваного договору і вважає себе власником майна, то права такої особи не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 203, 215 ЦК України.

Відповідну правову позицію висловлено Верховним Судом України у справах №6-107цс12 від 07.11.2012 року, №6-36цс11 від 03.10.2011 року, №6-1920цс15 від 04.11.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги до відповідача про витребування транспортного засобу задоволенню не підлягають.

Щодо твердження відповідача про те, що позивач пропустив встановлений законом строк позовної давності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд приймає до уваги посилання позивача на те, 06.05.2021 за заявою позивача у нотаріальному порядку припинено дію довіреності, а тому позовна давність у цій справі має обчислюватись з моменту, коли він довідався або міг довідатися про порушення свого права щодо неповернення транспортного засобу.

Так, з вимогою про витребування автомобіля позивач звернувся до суду в 12 серпня 2021 року, тому строк звернення до суду не пропущено.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З врахуванням зазначених обставин справи, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно вимог пункту 2 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_1

РНОКПП: НОМЕР_4

Відповідач:

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2

паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 06.04.2002 Житомирським МВ

УМВС України в Житомирській області

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги

щодо предмета спору на стороні відповідача:

ОСОБА_4 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 26.06.1996 Богунським РВ

УМВС України в Житомирській області

ФОП ОСОБА_5 ,

місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_4

РНОКПП НОМЕР_7

Повне рішення складено та підписано 20.05.2022.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ