Справа № 214/8336/20
Провадження № 2-з/211/10/22
У Х В А Л А
про відмову у забезпеченні позову
13 січня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Середньої Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бехало В.В.,
у відсутність сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі заяву представника позивача адвоката Новака Артура Михайловича про забезпечення позову,
позивач ОСОБА_1 звернулась з вищезазначеним позовом до відповідача ТОВ «Фауна Гранд» та просить суд стягнути з відповідача відшкодування шкоди, завданої внаслідок знищення орендованого майна в сумі 2 016 119,00 грн., вартість майна, яке знаходиться на території об`єкта оренди в сумі 1 015 697,19 грн., витрати понесення на ремонт та поліпшення об`єкта оренди в сумі 949 153,04 грн. та відшкодування земельного податку в сумі 200 809,34 грн., визнавши недійсним п. 1.4 договору оренди нежитлового приміщення № АР-010714 від 01.07.2014. В обґрунтування вимог зазначила, що вона передала у довгострокову оренду на 3 роки ТОВ «Фауна-Гранд» в особі директора ОСОБА_2 майновий комплекс будівель, а саме: виробництво по виготовленню метало пластикових вікон, однак директор використовував дане майно фактично безоплатно, а наприкінці строку оренди будівель розібрав і все забрав собі. Таким чином ТОВ «Фауна-Гранд» порушило умови договору, не повернули приміщення, яке перебуває в заставі АТ «Райффайзен Банк Аваль», внаслідок чого позивач втратила прибуток та не має змоги повернути кредит, доки ТОВ «Фауна-Гранд» не поверне їй майно або гроші, при цьому за період дії договору оренди вона змушена була сплатити земельний податок на підставі адміністративних справ, що також має бути відшкодовано відповідачем.
Ухвалою суду від 22 січня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 09 квітня 2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021, справу розподілено на суддю Середню Н.Г. у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Гіди О.С.
Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року прийнято справу до провадження.
В ході розгляду справи представник позивача адвокат Новак А.М. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на рухоме та нерухоме майно і банківські рахунки ТОВ «Фауна Гранд». В обґрунтування заяви зазначено, що неправомірними діями ТОВ «Фауна Гранд» ОСОБА_1 спричинено значної шкоди, компенсація такої шкоди можлива лише за рахунок вартості майна, яке знаходиться у володінні відповідача. Вважає, що невжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме, нерухоме майно та банківські рахунки ТОВ «Фауна Гранд» може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки майно, яке належить відповідачеві на праві приватної власності на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути (бути відчуженим), зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є адекватним, співвідноситься з предметом позову, а тому зазначений захід спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення, в зв`язку з чим представник позивача просить вимоги задовольнити.
Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріли справи, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Положеннями пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено серед видів забезпечення позову: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Тобто звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Заявник у заяві про забезпечення позову зазначив, що у разі не забезпечення позову до набрання рішенням у справі законної сили нічого не завадить відповідачу скористатися можливістю відчуження спірного майна, що утруднить виконання можливого рішення суду, а то і зробить його неможливим.
Верховний Суд в постанові від 24 грудня 2021 року у справі № 923/1131/21 зазначив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. При встановленні зазначеної відповідності необхідно враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Із огляду на викладені заявником обставини, суд вважає, що вони не доводять наявність обставин, що мають реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки зазначені заявником обставини не вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду: заявником не зазначено майно відповідача, на яке просить накласти арешт яка реальна загроза існує невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не співвіднесено негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, оскільки арешт на всі банківські рахунки відповідача призведе до зупинення господарської діяльності Товариства, в тому числі й щодо виплати заробітної плати працівникам, тощо.
За таких обставин заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 151 -153, 157 ЦПК України, суд
в задоволенні заяви представника позивача адвоката Новака Артура Михайловича про забезпечення позову відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13 січня 2022 року.

Суддя Н.Г.Середня