Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2760/20 Головуючий у 1-й інст. Хомич В. М.
Категорія 62 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 283/2760/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 січня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Хомич В.М. у м. Малині,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила визнати, що ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягувати з ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що на початку 2005 року почала зустрічатись із ОСОБА_2 , завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_2 народила доньку ОСОБА_3 . Вказала, що запис про батька дитини був здійснений на підставі ст. 135 СК України. Після народження доньки, ОСОБА_2 періодично надавав їй матеріальну допомогу на утримання доньки, проводив із нею час, спілкувався та підтримує стосунки до теперішнього часу, познайомив із своєю родиною та не заперечує своє батьківство. Вказала, що на теперішній час, ОСОБА_2 ухиляється від надання матеріальної допомоги їх спільній дитині та донька перебуває на її повному утриманні. Оскільки відповідач є працездатним, фізично здоровим, займається підприємницькою діяльністю, має фермерське господарство з вирощування свиней, має у власності рухоме майно, тому може сплачувати аліменти у розмірі 7000 грн. Виходячи із наведеного, просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 27 січня 2022 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки смт. Чоповичі Житомирської області.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено в частині стягнення аліментів негайне виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , понесені нею судові витрати у сумі 3310 (три тисячі триста десять) гривень 35 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача на її користь на утримання дочки, збільшивши його з 2000 грн до 7000грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що відповідач коштів на утримання дитини не надає, хоча дитина потребує постійних витрат на їжу та одяг, періодичних витрат на лікування, планується ремонт у її кімнаті. Посилається на те, що дитина потребує спеціального харчування, вартість якого становить близько 7 000 грн. на місяць. Відповідач фізично здорова людина, працює фермером та тримає велике поголів`я свиней та має повну можливість утримувати дитину. Наголошує, що належних та допустимих доказів відсутності доходу, зареєстрованого майна, наявності на утриманні дітей суду не надавалося, а тому висновки суду першої інстанції щодо необхідності сплати відповідачем аліментів у розмірі 2000 грн, а не у більшому розмірі, без з`ясування цих обставин, є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що він проживає із родиною в складі 4 чоловік- дружина та двоє дітей. Старший син на момент ухвалення рішення був неповнолітнім, молодша донька ОСОБА_5 , 2010 р.н. є інвалідом дитинства, дружина не працює, так як здійснює догляд за дитиною-інвалідом. Зазначає, що родина проживає за рахунок сина, який здійснює підприємницьку діяльність. Наголошує, що він ( ОСОБА_2 ) не здійснює підприємницької діяльності із 2016 року та подає відповідні документи. Водночас звертає увагу, що ОСОБА_1 не надала жодних доказів на підтвердження витрат на їх спільну доньку, а він як,безробітний, не має можливості сплачувати аліменти в сумі 7000 грн.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується лише в частині визначення розміру аліментів.

Рішення суду в частині визнання батьківства не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити. Пояснила, що відповідач регулярної постійної допомоги на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з моменту народження дитини і до теперішнього часу, не надавав. Його допомога полягала у деяких разових подарунках. Наголосила, що відповідач матеріально забезпечений, займається підприємницькою діяльністю, пояснюючи при цьому, що підприємництвом займається його неповнолітній син, і уся сім`я живе за рахунок сина. Зі слів дочки, яка була в гостях у батька, знає, що відповідач займається фермерським господарством, має магазин.

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції направив заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що апеляційну скаргу не визнає, просить її відхилити та врахувати доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27.01.2022.

Сторони не проживають разом та ніколи не перебували у шлюбі, що ними не заперечується.

Довідкою № 1715 від 13.11.2020, що видана позивачу виконкомом Чоповицької селищної ради, стверджується, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони проживають в АДРЕСА_1 ( а.с.7)

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, тому дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у розмірі 2000 грн, та вважав, що визначений розмір є співмірним для забезпечення дитині гармонійного розвитку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину з 08.07.2017 не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність правових підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини.

Колегія суддів зазначає, що закон визначає аліменти саме як кошти на утримання дитини, а тому встановивши розмір доходу відповідача чи його відсутність, суд має встановити реальні потреби щодо належного утримання дитини і виходячи з цього визначати розмір аліментів.

Так, визначаючи розмір аліментів у конкретній справі, суд має з`ясувати необхідний рівень коштів який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому має враховуватись стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, місцевість де вона проживає, щомісячні потреби, витрати пов`язані з навчанням, відвідування дитиною гуртків, спортивних секцій тощо.

Встановлення цих обставин має суттєве значення у випадках, коли позивач просить стягнути аліменти у розмірі, який перевищує прожитковий мінімум встановлений в державі для дитини відповідного віку. В такому разі позивач, відповідно до ст. 81 ЦПК України, має довести наявність обставин для стягнення аліментів у більш високому (значному) розмірі.

Позивачем у даній справі не надано суду доказів, за допомогою яких можливо встановити дійсну потребу в стягнені заявленого розміру аліментів в сумі 7 000 грн.

Виходячи з принципу рівності обов`язків батьків, в тому числі щодо утримання дитини, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що позивачем у даній справі не було доведено, що на утримання неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно витрачати по 7 000 гривень щомісячно.

Також, ОСОБА_1 не надала суду доказів щодо розміру її доходу. Разом із тим, позивач також є особою працездатного віку та доказів щодо протипоказань до будь-якого виду праці суду не надала.

Матеріалами справи доводиться, що ОСОБА_2 офіційно не працює та не має постійного доходу, проте його наявність не заперечує.

Із поданих до відзиву документів вбачається, що з 11.08.2001 ОСОБА_2 перебуває у шлюбі із ОСОБА_7 , мають двох спільних дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 28.12.2016 є дитиною інвалідом.

Із копії Витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність 30.12.2016.

Досліджуючи такий критерій як матеріальне становище платника аліментів, суд першої інстанції звернув увагу на відсутність стабільного доходу відповідача та відсутність доказів про розмір отримуваного доходу при його наявності.

Водночас, стягуючи аліменти у розмірі 2000 грн, судом першої інстанції не враховано, що аліменти стягуються на утримання неповнолітньої дитини за умов постійного зростання цін на загальнонеобхідні товари, продукти харчування, засоби гігієни, ліки, зміну потреб згідно віку дитини та загальну економічну ситуацію в країні, а тому вказаний розмір аліментів колегія суддів вважає недостатнім для забезпечення потреб дитини такого віку.

При цьому колегія суддів також враховує, що ОСОБА_2 не надавав постійної матеріальної допомоги своїй дочці ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту її народження і до теперішнього часу, а обмежувався періодичними подарунками. Тягар утримання дитини було покладено лише на її (дитини) матір позивача по справі.

Зазначена обставина сторонами не спростована і відповідачем не доведено зворотного.

Дитині незабаром виповнюється 16 років і термін законодавчо визначеної межі щодо обов`язку батьків утримувати свою неповнолітню дитину є незначним.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами не заперечувалась необхідність корективного лікування дитини у зв`язку з надмірною втратою нею ваги та необхідність відповідного харчування. Норми статті 182 СК України чітко вказують, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини.

Старший син відповідача ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , досяг повноліття та, за словами батька, займається підприємництвом, що передбачає те, що відповідач уже не надає матеріальної допомоги на його утримання.

Відповідач є працездатною особою, будь-яких обмежень до праці відносно нього не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів необхідно змінити, збільшивши розмір стягнутих судом першої інстанції аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки з 2000 грн до 3000 грн. щомісячно.

Колегія суддів зауважує, що визначений розмір аліментів може бути згодом змінено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України (ст. 192 СК України).

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 січня 2022 року в частині визначеного розміру аліментів змінити, збільшивши його з 2000 грн до 3000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20.05.2022.

Головуючий Судді