Ухвала

10 січня 2022 року

м. Київ

справа № 727/8636/20

провадження № 61-20642ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дубець Микола Олексійович, на постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дубець М. О., із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року попередню касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дубець М. О., на вказане судове рішення було залишено без руху з підстав невиконання вимог щодо наведення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

На виконання ухвали у встановлений строк заявниця надіслала уточнену редакцію касаційної скарги, проте Верховний Суд дійшов висновку, що вимоги, зазначені в ухвалі від 26 жовтня 2021 року, не виконані, оскільки заявниця, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження, зазначила про застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року у справі № 335/3984/16?ц, а не в постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дубець М. О., повернуто особі, яка її подала, з підстав невиконання вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо наведення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Звертаючись із повторною касаційною скаргою, заявниця пропустила строк на касаційне оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду від 09 вересня 2021 року, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Оскільки повний текст постанови Чернівецького апеляційного суду від 09 вересня 2021 року складено 13 вересня 2021 року, то останнім днем тридцятиденного строку для подання касаційної скарги є 13 жовтня 2021 року.

Заявниця повторно звернулася із касаційною скаргою 17 грудня 2021 року.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Суд виходить з того, що підстави пропуску процесуального строку можуть бути визнані поважними, зокрема у тому випадку, якщо таке недотримання строку касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод для своєчасного звернення заявника з такою скаргою.

Як на підставу поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення заявниця посилається на те, що первісна касаційна скарга подана у межах строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України, а оскільки Верховний Суд вказав на те, що посилання на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не є посиланням на постанову Верховного Суду у розумінні пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, то вона звернулась із повторною касаційною скаргою з інших підстав.

Вважає, що на час розгляду справи Чернівецьким апеляційним судом був відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. На той час був відомий лише висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року у справі № 335/3984/16-ц. Проте на цей час існує висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 463/1929/17.

На думку зачвниці наведене дає підстави для поновлення строку на касаційне оскарження та відкриття касаційного провадження у цій справі.

Наведені заявником у клопотанні підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними з огляду на таке.

Встановлено, що заявниця не виконала вимоги ухвали Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року про залишення первісної касаційної скарги без руху, у якій йшлося щодо необхідності наведення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Посилання заявниці у виправленій первісній касаційній скарзі на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року у справі № 335/3984/16-цне є посиланням на постанову Верховного Суду у розумінні пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, про що заявниця, за умови ретельного та сумлінного виконання свого процесуального обов`язку подати касаційну скаргу з додержанням вимог статті 392 ЦПК України, мала знати.

Крім того, заявниця не була позбавлена можливості оскаржувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 вересня 2021 року з інших підстав, передбачених частиною другою статтею 389 ЦПК України.

Тому посилання заявниці на відсутність на час подання нею первинної касаційної скарги висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про поважність причин пропущення процесуального строку.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії) від 24 липня 2003 року). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків ( рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року)».

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» (Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії) ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Таким чином, заявниці необхідно навести інші підстави для поновлення процесуального строку та подати докази на підтвердження їх поважності, подати докази об`єктивної неможливості виконання вимог ухвали Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року про залишення попередньої касаційної скарги без руху, зокрема, об`єктивної неможливості зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскарженому судовому рішенні, або неможливості оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду від 09 вересня 2021 року з інших підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

З огляду на викладене, зазначені заявницею підстави пропущення процесуального строку на оскарження судового рішення у конкретному випадку не можуть розглядатися як поважні.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 Цього кодексу.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявниці строку для усунення недоліків.

На підставі наведеного та керуючись статтями 185, 390, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дубець Микола Олексійович, на постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 вересня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначеного вище недоліку десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо зазначення інших підстав для поновлення строку касаційне оскарження судового рішення або якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані судом неповажними, - у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко