печерський районний суд міста києва
23 лютого 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Соколова О.М.,
при секретарі - Матвійчуку В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення заборгованості по аліментах, -
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 (надалі - Відповідач), третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення заборгованості по аліментах.
За наведених обставин ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено здійснювати за правилами позовного (загального) провадження ( а.с. 76).
09.02.2021 року від Позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментах ( а.с.90-109).
06.05.2021 року від Позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментах, оскільки на момент звернення до суду із позовом виконання рішення про стягнення аліментів триває, наявний спір щодо заборгованості платника, яка розрахована державним виконавцем і з якою не погоджується позивач, та вже наявна інформація про отриманні доходи Відповідача за 2020 рік. Використовуючи своє право на збільшення позовних вимог Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання їх спільних доньок ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з лютого 2019 року по 31.12.2020 року у розмірі 2 039 967 (два мільйони тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн. 75 коп. розрахованої з суми доходу платника аліментів, отриманого від здійснення підприємницької діяльності у 2019 та 2020 роках, з яких аліменти за 2020 рік від суми отриманого доходу від підприємницької діяльності аліменти у розмірі 580 038 (п`ятсот вісімдесят тисяч тридцять вісім) грн. 54 коп. та за 2019 рік - аліменти у розмірі 1 459 929 (один мільйон чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 21 коп. ( а.с.110-135).
15.07.2021 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва прийнято до провадження заяву про збільшення позовних вимог від 09.02.2021 року та заяву про збільшення позовних вимог від 06.03.2021 року (а.с.148).
15.07.2021 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті ( а.с.149).
Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 171).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про місце день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, проте до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Відділу примусового виконання рішень Управління ( а.с.169-170)
У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу вимог ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
20.02.2019 року Відповідач зареєстрував свою підприємницьку діяльність та отримав статус фізичної особи-підприємця ( а.с.21-22).
Відповідно до матеріалів справи, Відповідачем було подано декларацію про отримання доходів від підприємницької діяльності за 2019 рік, а саме: за декларацією про зміни від 09.10.2019 року дохід становить 250 000 грн.( а.с.37-38), за декларацією про зміни від 22.10.2019 року - дохід становить 4 400 000 грн. ( а.с.36-37), за декларацією про зміни від 19.09.2019 року - дохід становить 268 250 грн. ( а.с.38-39).
Проте, як вбачається з матеріалів справи, що протягом всього 2019 року державний виконавець не нараховував заборгованість на суму отриманого доходу Відповідача від підприємницької діяльності.
Так, державним виконавцем, було здійснено два розрахунки заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 51699743, а саме: 25.02.2020 року було складено розрахунок, згідно якого нараховано суму заборгованості у розмірі 44 457,51 грн, яку державний виконавець нарахував із розрахунку середньомісячної заробітної платні по регіону у м.Києві, де боржник проживає і оскільки він зареєстрований як підприємець ( а.с. 54-55). З розрахунку від 25.02.2020 року вбачається, що державним виконавцем отримано відомості, що Відповідач перебував на спрощеній системі оподаткування та є платником податку 3 групи за ставкою 5% до суми отриманого доходу.
11.03.2020 року державним виконавцем складено ще один розрахунок, згідно якого нараховано суму заборгованості у розмірі 50 603, 56 грн., яку нараховано із розрахунку середньомісячної заробітної платні по регіону у м.Києві, де боржник проживає і оскільки він зареєстрований як підприємець ( а.с. 57).
Таким чином, за період з лютого 2019 року (момент реєстрації боржника як ФОП) по грудень 2019 року державним виконавцем з доходів боржника, як фізичної особи - підприємця, нараховані аліменти та заборгованість у сумі 64 341, 51 грн.
З наявних у справі доказів вбачається, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП №51699743 був обчислений державним виконавцем відповідно до ст.195 СК України в редакції викладеній Законом України від 17.05.2017 року 2037-VIII.
Позивач не погоджуючись із таким розрахунком заборгованості з суми доходів боржника, отриманих ним від підприємницької діяльності у 2019 році, подала відповідні скарги до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) та Міністерства юстиції України щодо проведення розрахунку із застосуванням норми закону, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, а саме за нормою ст. 195 СУ України в редакції станом на 30.10.2015 року ( а.с. 49-54, 62-65).
Проте, виходячи з матеріалів позову, перерахунок заборгованості по аліментам проведений не був.
Крім того, судом встановлено, що згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця Відповідачем у 2020 році отримано дохід від підприємницької діяльності у розмірі 2 204 293 грн. (а.с.120-122). Відповідач перебуває на спрощеній системі оподаткування зі ставкою 5%.
При цьому, як вказано Позивачем в заяві про збільшення позовних вимог сума отриманих у 2020 році аліментів, розрахованих державним виконавцем з урахуванням того, що Відповідач зареєстрований як фізична особа - підприємець, становила 81 369, 37 грн.
Тобто, сума аліментів розрахованих та стягнених з Відповідача у 2020 році з урахуванням того, що він є фізичною особою - підприємцем так само державним виконавцем визначається керуючись ст. 195 СК України в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року.
Враховуючи те, що державний виконавець не здійснює розрахунок суми аліментів від отриманого боржником доходу від підприємницької діяльності у повному обсязі, проводячи розрахунок тільки з урахуванням середнього заробітку позивач звернулася до суду із даним позовом про стягнення заборгованості по аліментах.
Так, на момент ухвалення судового рішення та виникнення взаємовідносин сторін даної справи зі сплати аліментів та виникнення відповідного зобов`язання боржника з оплати аліментів діяла редакція ст. 195 СК України в редакції від 26.09.2015 року, яка передбачала, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.
Крім того, порядок розрахунку аліментів визначається Постановою КМУ №146 від 26.02.1993 року, яка у п. 1 визначає, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від
присадибної ділянки або підсобного господарства.
Відповідно до п.13 Постанови КМУ №146 від 26.02.1993 року утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують бо скасовують відповідальність особи.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 року №1-зп, від 09.02.1999 року №1-рп/99, від 05.04.2001 року №3-рп/2001, від 13.03.2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 13.05.1997 року №1-зп закріплено принцип незворотності дії нормативно-правового акту у часі на конституційному рівні, що є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість в тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту.
Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно із частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Стаття 27 цієї Конвенції визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У 2019 році Відповідач отримав дохід від підприємницької діяльності у розмірі 4 980 250 грн. У 2020 році відповідно - 2 204 293 грн. І з огляду на те, що діти за вимогами міжнародно правових актів на норм чинного законодавства повинні мати право на отримання фінансового забезпечення згідно фінансових можливостей сторін, і оскільки на момент, коли відповідні аліменти були визначені судовим рішенням, в даному випадку не передбачали нарахування аліментів виключно на підставі показників середньомісячної заробітної плати у відповідній місцевості, то і розрахунок аліментів має здійснюватися на підставі ст. 195 СК України в редакції від 26.09.2015 року, на підставі якої державний виконавець має нарахувати аліменти на всю суму отриманого доходу за період за період з лютого 2019 року по 31.12.2020 року.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
З аналізу норми ч.2 ст.181 СК України випливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.
Таке тлумачення цієї норми міститься також в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Відповідно до статті 81 Сімейного кодексу України, перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджуються Кабінетом Міністрів України.
За вимогами Постанови КМУ від 26.02.1993 № 146 передбачається, що аліменти розраховуються з суми отриманого доходу після відрахування суми податків.
Згідно з ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержав за час, протягом якого не провадилось їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
За змістом ч. 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Згідно із частиною третьою статті 74 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому Сімейного кодексу України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейного кодексу України.
У частині дев`ятій цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.
Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 згаданого Закону, відповідно до частини дев`ятої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.
Під час розгляду справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу розміру заборгованості по аліментам.
Як вбачається із наведеного Позивачем розрахунку сума аліментів, яка має бути нарахована від суми отриманого доходу Відповідача від підприємницької діяльності за період з лютого 2019 року по 31.12.2020 року становить 2 039 967 (два мільйони тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн. 75 коп. розрахованої з суми доходу платника аліментів, отриманого від здійснення підприємницької діяльності у 2019 та 2020 роках, з яких аліменти за 2020 рік від суми отриманого доходу від підприємницької діяльності аліменти у розмірі 580 038 (п`ятсот вісімдесят тисяч тридцять вісім) грн. 54 коп. та за 2019 рік - аліменти у розмірі 1 459 929 (один мільйон чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 21 коп.
Перевіривши наведений Позивачем розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів є обґрунтованою і тому підлягає задоволенню, оскільки Відповідачем належним чином не спростовано доводів Позивача.
Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню заборгованість по сплаті аліментів на утримання їх спільних доньок ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з лютого 2019 року по 31.12.2020 року у розмірі 2 039 967 (два мільйони тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн. 75 коп. розрахованої з суми доходу платника аліментів, отриманого від здійснення підприємницької діяльності у 2019 та 2020 роках, з яких аліменти за 2020 рік від суми отриманого доходу від підприємницької діяльності аліменти у розмірі 580 038 (п`ятсот вісімдесят тисяч тридцять вісім) грн. 54 коп. та за 2019 рік - аліменти у розмірі 1 459 929 (один мільйон чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 21 коп.
Щодо вимоги Позивача про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових втрат, слід відмовити, виходячи з наступного.
Оскільки Позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з Відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн.00 коп.
Керуючись ст.ст.180, 181, 182, 192, 195 СК України, ст.ст.12, 19, 76-83, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення заборгованості по аліментах - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів на утримання їх спільних доньок ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з лютого 2019 року по 31.12.2020 року у розмірі 2 039 967 (два мільйони тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн. 75 коп. розрахованої з суми доходу платника аліментів, отриманого від здійснення підприємницької діяльності у 2019 та 2020 роках, з яких аліменти за 2020 рік від суми отриманого доходу від підприємницької діяльності аліменти у розмірі 580 038 (п`ятсот вісімдесят тисяч тридцять вісім) грн. 54 коп. та за 2019 рік - аліменти у розмірі 1 459 929 (один мільйон чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 21 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн.00 коп.
В задоволенні решти вимог позову відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Печерського районного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання через Печерський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Київського апеляційного суду, якщо його не буде скасовано.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 23.02.2022 року.
Суддя О.М. Соколов