Справа № 361/3122/21
Провадження № 2/361/746/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді Сердинського В.С.

при секретарі - Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить витребувати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з чужого незаконного володіння та передати у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , автомобіль марки «VOLKSWAGEN Т4», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої, у тому числі, входив автомобіль марки VOLKSWAGEN Т4, випуск 2002 року, шасі (кузов) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , що належав померлому на підставі копії реєстраційної картки АМТ, виданої Територіальним сервісним центром № 3243 Регіонального сервісного центру в Київській області МВС України 05.07.2018 року № 1083.

23 жовтня 2017 року спадкодавець ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко А.І. та зареєстрований в реєстрі за № 357, відповідно до якого спадкоємцем всього належного йому майна визначив свою дружину - ОСОБА_1

27 липня 2018 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого вона отримала у спадщину автомобіль марки VOLKSWAGEN Т4, випуск 2002 року, шасі (кузов) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_6 . Проте, здійснення реєстрації права власності на вказаний автомобіль в сервісних центрах МВС нею не проведено з підстави недобросовісної поведінки відповідача, а саме з дня смерті її чоловіка, відповідач, який є рідним сином померлого, без її згоди, самовільно забрав спірний автомобіль та по сьогоднішній день безпідставно ним користується. На неодноразові звернення до відповідача щодо добровільної передачі їй спірного автомобілю, відповідач категорично відмовляється та останнім часом взагалі припинив будь-яке спілкування з нею, ігнорує її телефонні дзвінки та уникає зустрічей.

Позивач зверталася до Солом`янського управління поліції Національної поліції у місті Києві з приводу незаконного утримання відповідачем у себе спірного автомобіля, який вона я успадкувала після смерті чоловіка, проте працівниками поліції по сьогоднішній день не вчинено жодних дій, спрямованих на відновлення порушеного права на майно та притягнення винних осіб до відповідальності.

У зв`язку з цим, вона вимушена звернутися до суду з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Броварського районного суду Київської області від 24 червня 2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

08 грудня 2021 року до суду надійшли заперечення відповідача, в яких він з приводу задоволення позову заперечував з наступних підстав.

Відповідач зазначив, що його батько ОСОБА_3 із незрозумілих підстав у 2017 році уклав шлюб з ОСОБА_1 , та ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. З ОСОБА_1 його батько був знайомий з 2000 року, з того часу вони почали проживати разом у належній йому квартирі. Однак, у 2011 році, вони розійшлися, оскільки ОСОБА_1 вимагала від нього зареєструвати шлюб, чого останній не бажав.

Скориставшись тим, що ОСОБА_2 проживав сам, зловживав спиртними напоями, а також завідома знаючи про те, що йому на праві власності належить квартира та дві земельні ділянки, ОСОБА_1 під дією психологічного тиску та обіцянки, що буде піклуватися про нього, уклала з батьком фіктивний шлюб.

Крім того, у 2014-2015 роках, шляхом укладення фіктивного шлюбу із ОСОБА_4 , який проживав у Києві і помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , без наміру створити сім`ю, заволоділа 1/8 частиною житлового будинку, який належав останньому на праві власності.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 в такий спосіб здійснює шахрайство, метою якого є заволодіння житлом людей похилого віку. На даний час відповідач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання шлюбу, договору дарування та заповіту недійсними та визнання за ним права власності на належне покійному ОСОБА_2 майно.

Ухвалою Броварського районного суду Київської області від 08 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

11 листопада 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 15 серпня 2018 року встановлено,11 липня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1374.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 на праві власності належав автомобіль VOLKSWAGEN Т4, випуск 2002 року, шасі (кузов) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27 липня 2018 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 заведено спадкову справу.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 липня 2018 року ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_3 автомобіль VOLKSWAGEN Т4, випуск 2002 року, шасі (кузов) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Так, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19) дійшла висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є власником спірного майна, таке майно набуто ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідач не є власником спірного майна, не наділений правом володіння та користування ним, при цьому позивачем не заперечується факт перебування спірного майна у нього.

Не заслуговують на увагу і посилання відповідача на те, що ним оспорюється факт набуття спірного майна позивачем в судовому порядку, оскільки на момент ухвалення даного судового рішення, відповідачем суду не надано рішення суду про те, що заповіт, на підставі якого видано свідоцтво про право на спадщину, визнаний недійсним.

Враховуючи викладене вище, а також той факт, що відповідач володіє належним позивачу майном без законних на те підстав, суд приходить до висновку про задоволення позову та витребування майна із чужого незаконного володіння.

На підставі викладеного, керуючись статтею 1212 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з чужого незаконного володіння та передати у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , автомобіль марки «VOLKSWAGEN Т4», 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський