Справа № 932/9169/21
Провадження № 2/932/478/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Ганіна Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощенного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У будинку за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_2 , який не проживає в будинку понад один рік без поважних причин, так як вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту, проте не сповістив до якого, він не сплачує комунальні платежі за вказаною адресою, в утриманні житла участі не приймає, його особистих речей в житловому приміщенні немає і цим житловим приміщенням він не цікавиться, перешкод в користуванні вказаним житловим приміщенням ні вона ні члени її сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, а також вона позбавлена можливості оформити субсідію.

Посилаючись на зазначене, позивач у позовній заяві просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021 року зазначена справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О.

Ухвалою суду від 01.12.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1-5 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія АВА № 263730 від 19.03.1999 року, реєстровий номер №2-1294, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

З 14.09.1990 року у житловому будинку за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується листом Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 04.04.2022 року № 6/5-442.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 з 2007 року без поважних причин, проте залишається зареєстрованим за вказаною адресою, його особистих речей в будинку немає, оплату за комунальні послуги він не здійснює, ніяким чином не використовує дане житлове приміщення для власного проживання, між ним та позивачем, як власником будинку, відсутня будь-яка домовленість щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, що не спростовано.

Не проживання відповідач за адресою АДРЕСА_1 за наведених позивачем обставин підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_2 з 2007 року не проживає в будинку за адресою АДРЕСА_1 , за вказаним місцем реєстрації він не з`являється, його речей в будинку немає, комунальні послуги він не сплачує, перешкоди в проживанні за вказаною адресою йому ніхто не чинив. Вказали, що реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає їх сім`ї оформити пільги, субсідію по оплаті комунальних послуг, вони не можуть оформити лічильник води у будинку.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив , що проживає по сусідству з позивачкою з 2008 року в будинку АДРЕСА_2 і з цього часу жодного разу не бачив по вказаній адресі ОСОБА_2 . У будинку АДРЕСА_1 живуть сім`я ОСОБА_6 , вони ходять один до одного у гості, по вихідним дням майструють разом по господарству і він жодного разу не зустрічав за вказаною адресою відповідача.

Оскільки іншого відповідачем не доведено, то відповідно до встановлених судом обставин підстави для користування будинком за вищевказаною адресою, згідно із ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР, на умовах договору у відповідача відсутні.

Наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує право позивача на вільне розпорядження і користування належним їй нерухомим майном, а також вона позбавлена можливості оформити субсідію.

Відтак, оскільки відповідач відсутній у будинку за вищевказаною адресою більше одного року і не користуються ним без поважних причин, суд дійшов висновку про необхідність визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у сумі 908,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачами протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева