Справа № 127/1069/22
Провадження № 22-ц/801/1313/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 рокуСправа № 127/1069/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Г.Є.,

за участю сторін: представника відповідача - Мельника С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/1069/22 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про стягнення грошової компенсації за житлове приміщення та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2022 року, яке ухвалене суддею Романюк Л.Ф. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 09 червня 2022 року,

в с т а н о в и в :

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про стягнення грошової компенсації за житлове приміщення та моральної шкоди, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 є військовим пенсіонером, також являється інвалідом 1 групи.

У 1992 році позивач був звільнений зі служби за вислугою років та приїхав з Півночі, де проходив військову службу, до України, і встав на квартирний облік як військовий пенсіонер - особа, що має право на першочергове отримання житла у Вінницькому обласному військовому комісаріаті.

Згодом вже з комісаріату поставили позивача на квартирний облік у виконкомі Вінницької міської ради.

Позивач перебував на квартирному обліку до 2021 року, 22 лютого 2021 року отримав листа від Виконавчого комітету Вінницької міської ради з якого дізнався що його зняли з квартирного обліку, згідно рішення прийнятого 28 січня 2021 року.

Вказане рішення було оскаржено, і 16 листопада 2021 року постановою Вінницького апеляційного суду позов було задоволено, рішення виконкому Вінницької міської ради від 28 січня 2021 року було визнано незаконним, а позивача поновлено у черзі на першочергове отримання житла.

Майже за 30 років, позивач не тільки не отримав житла, але й відповідач ще намагався незаконно позбавити права на отримання житла.

Своїми незаконним діями відповідач спричинив значну моральну шкоду, яку позивач оцінює в 200 000 грн.

Таким чином, просив суд, стягнути з Виконавчого комітету Вінницької міської ради грошову компенсацію за неотримане житло в розмірі 1 300 461,75 грн та 200 000 грн моральної шкоди.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, а також порушено Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчий комітет Вінницької міської ради просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовим пенсіонером, також являється інвалідом 1 групи (а.с.7 - 8).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано незаконним п. п. 6.10 п.6 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.01.2021 року № 198 «Про зняття з квартирного обліку» про зняття з квартирного обліку при виконкомі міської ради, як таким, що виїхали на постійне місце проживання до іншого населеного пункту: ОСОБА_1 , 1951 року народження з сім`єю з 3 осіб (він, дружина ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_3 ) та виключення зі списку на першочергове отримання житла, як військовослужбовця, звільненого в запас або у відставку.

Зобов`язано виконавчий комітет Вінницької міської ради внести до списку на першочергове отримання житла ОСОБА_1 , як військовослужбовця, звільненого в запас або у відставку, зі складом сім`ї: ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (дочка) із збереженням дати зарахування на квартирний облік (а.с.9 - 11).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, виходив з того, що перед ОСОБА_1 в списку на позачергове отримання житла, перебуває ще 102 особи, які потребують поліпшення житлових умов. Зокрема, в матеріалах справи також відсутні докази звернення позивача до відповідача щодо отримання компенсації вартості даного житла і наявної з даного питання відмови.

Натомість суд першої уваги залишив поза увагою, що в обґрунтування позовних вимог позивач послався на порушення його прав як військовослужбовця, а саме щодо стягнення грошової компенсації. Такий обов`язок органів державної влади є складовою системи соціального захисту військовослужбовців відповідно до приписів Конституції України та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок № 1081).

Відповідно до пункту 24 Порядку № 1081 військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (провадження № 14-62цс20) Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію відступила від висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16 за позовом особи, звільненої з військової служби, до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира, житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій відповідачів з відмови у забезпеченні жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення та про зобов`язання відповідачів надати позивачеві житлове приміщення або виплатити належну грошову компенсацію, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, вказавши, що зазначені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 553/4650/14-а (К/9901/1396/18) (провадження № 11-930апп18) зроблено висновок, що «державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання. Розрахунки й обґрунтування до показників видатків на соціальні потреби у проектах державного бюджету України та місцевих бюджетів здійснюються на підставі державних соціальних стандартів, визначених відповідно до закону. Відповідно до статті 18 КАС України справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу […] здійснення, надання, одержання соціальних виплат розглядаються місцевими загальними судами як адміністративними».

Оскільки спір у справі, що переглядається, пов`язаний з реалізацією позивачем права на отримання соціальної гарантії (пільги) у вигляді грошової компенсації за належне до отримання житло, у зв`язку з проходженням військової (публічної) служби, правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 308/1213/18, від 24 листопада 2021 року у справі № 461/5225/19, від 27 жовтня 2021 року у справі № 266/3935/20, від 11 жовтня 2021 року у справі № 750/6370/19, від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21, від 15 червня 2022 року у справі № 303/3794/20.

Суд першої інстанції, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення суду першої інстанції - скасуванню, а провадження у справі - закриттю у зв`язку із розглядом справи з порушенням юрисдикції.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, та він має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою підсудністю.

Керуючись ст. ст.256, 367, 374, 377, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2022 року скасувати.

Провадження у справі №127/1069/22 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про стягнення грошової компенсації за житлове приміщення та моральної шкоди закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до Вінницького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Денишенко Т.О.

Стадник І.М.