Справа № 199/6702/21
(2/199/391/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

28.04.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Маляренко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка також діє як законний представник малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстрації, третя особа: орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення та зняття з реєстрації, в обґрунтування якого зазначив, що 19.03.2007 р. позивач та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № DN80FJ00000043. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позивач та відповідач ОСОБА_1 19.03.2007 р. уклали договір іпотеки, предметом якого стала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши вказаному відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Договором іпотеки, укладеним між сторонами, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Відповідно до п. 20.12 договору іпотеки визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки бет згоди на це іпотекодержателя.

Даний, обов`язок було порушено відповідачем, а саме, відповідно довідки від 01.06.2021 року в предметі іпотеки, а саме у квартирі за. адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі по справі, тим самим порушуючи норми договору іпотеки.

Таким чином, відповідачі, що були зареєстровані у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, з порушенням вимог законодавства, не мають права користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Просить суд виселити відповідачів та зняти їх з реєстрації.

Представник відповідача ОСОБА_1 , яка діє як законний представник малолітньої ОСОБА_2 ,. надав суду відзив на позов, згідно змісту якого просив у позові відмовити, оскільки реєстрація дітей за місцем проживання батьків відповідає вимогам закону, а стягнення на предмет іпотеки та виселення є неможливим через дію мораторію на звернення стягнення на майно, надане як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Третя особа на виконання своїх повноважень щодо захисту прав малолітньої дитини надала висновок, згідно якого вважала за недоцільне виселення малолітньої ОСОБА_2 та зняття її з реєстрації.

У судове засідання учасники судового процесу не з`явились, матеріали справи містять заяву від представника позивача ( безпосередньо у позові) та відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи у їх відсутність

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.03.2007 р. позивач та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № DN80FJ00000043. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позивач та відповідач ОСОБА_1 19.03.2007 р. уклали договір іпотеки, предметом якого стала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки №031511 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 19.10.2021 року у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі по справі: ОСОБА_1 як уповноважений власник, іншій відповідачі як діти останньої.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років вільно обирає собі місце проживання за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місце проживання фізичної особи,яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них,з ким вона проживає.

За таких обставин реєстрація проживання у предметі іпотеки відповідача ОСОБА_1 , як власника житла, а також інших відповідачів, які є дітьми останньої та на момент реєстрації за місцем проживання були неповнолітніми, відповідає вимогам закону. У той час положення договору іпотеки, що передбачають право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії, суперечать вищевказаним нормам закону та є нікчемними згідно ст.ст. 203 ч.1, 215 ч.2 ЦК України

Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1484цс15).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Проте позивачем не надано доказів суду, що звернуто стягнення на предмет іпотеки у будь-який спосіб, передбачений законом або договором, позовна заява взагалі не містить посилань на правові підстави саме для виселення відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, у позові слід відмовити, судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок, доказів понесення судових витрат відповідачами суду не надано.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позові Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка також діє як законний представник малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстрації, третя особа: орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради,-- відмовити.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя