Постанова

Іменем України

12 травня 2022 року

м. Київ

справа № 727/11406/17

провадження № 61-16323св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю, стягнення витрат на поліпшення майна

за касаційною скаргою адвоката Дороган Інни Григорівни як представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 21 травня 2021 року у складі судді Одовічен Я. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 01 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Лисака І. Н., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточнивши який просила визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири № 148 загальною площею 100,5 кв. м, житловою площею 57,1 кв. м, що розташована у будинку АДРЕСА_2 , та визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW320 державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску.

Позовна заява мотивована тим, що з 21 серпня 2009 року до 16 листопада 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу сторони у справі придбали квартиру № 148 у Житлово-будівельному кооперативі «Водограй» (далі ЖБК «Водограй»), що розташована у будинку АДРЕСА_2 . Також за спільні кошти придбано автомобіль марки BMW 320, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску.

Посилаючись на те, що згоди на поділ майна між сторонами не досягнуто, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 17 листопада 2017 року відкрив провадження у справі та призначив судове засідання.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом.

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, зміну підстав та предмета позову, в якій просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , вартістю 2 704 757,00 грн; стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в рахунок компенсації 1/2 частини вартості витрат на проведення ремонтно-будівельних робіт, на придбання будівельних матеріалів та за експлуатацію машин і механізмів, які були використані для проведення ремонту у квартирі АДРЕСА_3 , з урахуванням вартості ремонту в кімнаті та половини вартості ремонту санвузла і коридору, у сумі 25 132,50 грн, просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 ; визнати квартиру АДРЕСА_3 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визначити, що частки подружжя ОСОБА_2 є рівними і становлять по 1/2 частці; визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 .

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що починаючи з 2004 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали разом у квартирі АДРЕСА_3 , яка набута ОСОБА_1 за час шлюбу з ОСОБА_2 на підставі договору міни, посвідченого 16 квітня 2010 року.

З вересня 2016 року сторони припинили подружні стосунки та припинили вести спільний побут, у зв`язку з чим ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 з дочкою залишились проживати у квартирі АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 також зазначав, що за весь час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах та за час шлюбу кошти на проведення ремонту у квартирі АДРЕСА_3 , та на придбання квартири АДРЕСА_2 (проведення в ній ремонту, придбання побутової техніки, меблів тощо) він отримав від своєї матері ОСОБА_3 в дар на підставі укладених договорів.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_2 просив зустрічний позов задовольнити.

Короткий змість судових рішень, ухвалених у справі

Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 29 березня 2018 року до участі у справі залучив третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 .

Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 29 березня 2018 року об`єднав в одне провадження первісний позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та визнання права власності на 1/2 частку квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 25 вересня 2018 року закрив підготовче провадження у цій справі та призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 11 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя залишив без розгляду.

Чернівецький апеляційний суд постановою від 09 січня 2019 року скасував ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 жовтня 2018 року, справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 про поділ майна подружжя направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 25 червня 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 про поділ майна подружжя прийняв до провадження та призначив до розгляду.

Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 30 липня 2019 року провадження у справі № 727/11406/17за позовом ОСОБА_1 про поділ майна подружжя зупинив до вирішення Верховним Судом справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Дороган І. Г. , на постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року та за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Дороган І. Г. , на постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю, та набрання законної сили судовими рішеннями суду касаційної інстанції.

Верховний Суд постановою від 05 жовтня 2020 року у справі № 727/11406/17 касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Дороган І. Г. , залишив без задоволення, постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року залишив без змін.

Верховний Суд постановою від 05 жовтня 2020 року у справі № 727/11406/17 касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Дороган І. Г. , залишив без задоволення, постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог про визнання майна особистою приватною власністю залишив без змін.

Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 26 листопада 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя прийняв до провадження судді Одовічен Я. В. та призначив до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 21 травня 2021 року позов ОСОБА_1 в частині позовної вимоги про визнання за позивачем права спільної часткової власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW320, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску - залишив без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 щодо залишення без розгляду вказаної позовної вимоги.

Шевченківський районний суд м. Чернівців рішенням від 21 травня 2021 року позов задовольнив. Визнав за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі СК України спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, в якому частки чоловіка та дружини є рівними. Відповідач не довів належними і допустимими доказами те, що грошові кошти, за які було придбано спірну квартиру, є його особистою власністю.

Чернівецький апеляційний суд постановою від 01 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 21 травня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 04 жовтня 2021 року, адвокат Дороган І. Г. як представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 21 травня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 01 вересня 2021 року і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17; суди не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що оскаржувані судові рішення є необґрунтованими та незаконними, прийняті без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та доводів відповідача щодо наявності підстав для відступлення від рівності часток, ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права.

За весь час перебування сторін у фактичних шлюбних стосунках та за час шлюбу грошові кошти на придбання спірної квартири, проведення в ній ремонту, придбання побутової техніки, меблів, автомобіля (який був спалений з вини позивача), одягу, взуття, продуктів харчування та предметів домашнього вжитку відповідач отримав від своєї матері ОСОБА_3 .

Саме мати відповідача утримувала його та членів його сім`ї, іншого джерела доходів у нього немає. Відповідач не мав і не має на цей час постійного заробітку. Зароблених ним коштів зазвичай частково вистачало тільки на харчування та оплату комунальних послуг.

У грудні 2014 року між відповідачем і його матір`ю ОСОБА_3 був укладений договір дарування грошей на суму 950 000,00 грн.

Крім цього, в період з липня 2015 року до квітня 2017 року ОСОБА_3 на підставі договорів дарування подарувала відповідачу грошові кошти на суму, що еквівалентна 30 000,00 євро.

Всі отримані від матері в дар кошти відповідач витратив на оплату вартості квартири АДРЕСА_2 , вартістю 1 243 000,00 грн, здійснення ремонту у квартирі та придбання побутової техніки, меблів, предметів вжитку.

Ремонт у придбаній квартирі відповідач почав робити в період з вересня 2016 року до жовтня 2017 року, тобто після того, як сторони почали проживати окремо і припинили між собою шлюбні відносини.

Суди не надали оцінки доказам, що надав відповідач, які мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

04 квітня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 починаючи з 2004 року перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали разом у гуртожитку на АДРЕСА_3 .

21 серпня 2009 року між сторонами зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2017 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 листопада 2015 року № 48465852, рішення № 433 голови ЖБК «Водограй» про прийняття асоційованого члена від 30 січня 2015 року, довідки ЖБК «Водограй» про оплату вступного та чергового пайових внесків, під час перебування сторін у шлюбі на ім`я відповідача ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_2 за 1 243 000,00 грн.

Згідно з актом ПП «Ремжитлосервіс» № 12 ОСОБА_2 з вересня 2016 року до жовтня 2017 року не проживав у квартирі АДРЕСА_3 .

Згідно з інформацією про доходи від підприємницької діяльності, наданою Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області, від 15 лютого 2018 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в Чернівецькій ОДПІ, як фізична особа -підприємець з 17 лютого 2009 року до 01 січня 2017 року та задекларувала такі доходи: за ІІ квартал 2009 року - 79 427,00 грн, за ІІІ квартал 2009 року - 126 418,00 грн, за ІV квартал 2009 року - 217 908,66 грн, за І квартал 2010 року - 93 450,00 грн, за ІV квартал 2010 року - 395 710,00 грн, за І квартал 2011 року - 36 911,00 грн, за ІІ квартал 2011 року - 72 855,00 грн, за ІІІ квартал 2011 року - 162 374,00 грн (а.с. 171 т.2).

Відповідно до довідки ТОВ «Спорт-Плейс» від 29 березня 2018 року № ПЛС00000002 ОСОБА_1 з 14 листопада 2016 року працює на посаді інструктора групових програм, її дохід за період з 14 листопада 2016 року до 28 лютого 2018 року становив 49 985,08 грн.

З довідки Кіцманської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 14 листопада 2017 року № 491/13-031 видно, що ОСОБА_2 перебував на обліку, які фізична особа-підприємець з 03 березня 2014 року до 03 листопада 2017 року та задекларував відсутність доходів за цей період.

Чернівецький апеляційний суд постановою від 21 лютого 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 жовтня 2018 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю скасував та ухвалив у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 відмовив.

Верховний Суд постановою від 05 жовтня 2020 року постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року залишив без змін.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18).

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Чернівецький апеляційний суд постановою від 21 лютого 2019 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 жовтня 2018 року у справі № 727/11406/17 в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю скасував та ухвалив у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_2 особистою власністю ОСОБА_2 відмовив.

Апеляційний суд встановив, що спірна квартира не є особистою власністю ОСОБА_2 , оскільки договори дарування грошей є нікчемними, тому не створюють ніяких юридичних наслідків, а інших доходів він не отримував.

Вказані обставини мають преюдиційне значення для сторін у цій справі, тому відповідно до частини другої статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є обґрунтованим, адже презумпція спільності права власності подружжя на спірну квартиру, яка набута сторонами у справі в період шлюбу, не спростована, тому спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між колишнім подружжям у рівних частках.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні суди дотримали норми матеріального та процесуального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків судів.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Дороган Інни Григорівни як представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 травня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 01 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов