Справа № 761/3569/22
Провадження № 2/761/7654/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря Ярової К.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Цуканової С.Г., Музичук Л.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення не отриманого гарантованого відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення не отриманого гарантованого відшкодування в розмірі 36600,04 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 25.05.2012 між ним та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір № 270/31031 банківського рахунку фізичної особи-підприємця у гривнях.

Вказує, що відповідно до листа - відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 49-036-16269/21 від 29.11.2021 вказано, що його кредиторські вимоги в сумі 36600,04 грн були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку та віднесені до сьомої черги реєстру кредиторів, дата включення - 13.06.2016. Також, повідомлено, що 02.10.2020 ПАТ «КБ «Хрещатик» припинено як юридичну особу, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис.

Однак, позивач вказує, що станом на дату подання позову кошти позивачу не повернуто, що свідчить про бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті гарантованої суми за його вкладом.

За таких обставин, позивач вважає, що внаслідок бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті гарантованої суми відшкодування 36600,04 грн, було порушено його право власника вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власними коштами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2022 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою суду від 07.02.2022 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням( викликом) сторін.

В судовому засіданні, яке було призначене на 29.11.2022 за ініціативою суду було поставлено питання щодо закриття провадження у справі, оскільки позивачем є ФОП ОСОБА_1 та пред`явлено позов у цій справі до юридичної особи.

Позивач та його представник заперечували проти закриття провадження у справі.

Представник відповідача зауважив на те, що позивачем невірно визначена юрисдикція, тому що спір виник між ФОП та юридичною особою, а відтак провадження у справі підлягає закриттю.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, дійшов наступного висновку.

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Так, частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 1 ГПК України встановлено, що господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до положень частини 2 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Пунктом 15 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Предметом позову у даній справі є стягнення з Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 не отриманого гарантованого відшкодування в розмірі 36600,04 грн за вкладом у ПАТ «КБ «Хрещатик» за договором № 270/31031 банківського рахунку фізичної особи-підприємця від 25.05.2012.

Судом встановлено, що договір № 270/31031 банківського рахунку 25.05.2012 було укладено між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик», в інтересах якого діє Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб.

Тобто, спірні правовідносини виникли з правочину, укладеного між суб`єктами господарювання, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними приписами Господарського процесуального кодексу України

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах, якщо сторонами зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що спір у даній справі із зазначеними позовними вимогами цілком підпадає під юрисдикцію господарських судів, адже сторонами договору є юридичні особи, що вирішується виключно за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку про закриття провадження у цій справі, оскільки спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1ст. 255 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення не отриманого гарантованого відшкодування закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Н.В. Сіромашенко