справа № 361/2611/21
провадження № 2/361/703/22
РІШЕННЯ

Іменем України

27 липня 2022 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Панек А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, зобов`язання повернути нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати договори купівлі-продажу житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,1348 га, кадастровий номер :01:009:0027, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладені 13 лютого 2018 року між ним і ОСОБА_2 , які посвідчені приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Саверою М.В., зареєстровані в реєстрі за № 200 і № 203; зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому зазначене нерухоме майно та визнати за ним право власності на це майно.

В обґрунтування позову зазначав, що 13 лютого 2018 року між ним, як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , із розстроченням платежу. Згідно із умовами п. 2.1 договору за домовленістю між сторонами вартість житлового будинку становить 196000 грн. За попередньою домовленістю розрахунок між ними здійснюється із відстроченням платежу. До підписання цього договору ОСОБА_2 йому було сплачено 20000 грн. Сума, що залишилася, тобто 176000 грн., за домовленістю мж ними відстрочувалася та мала бути сплачена в строк не пізніше 13 лютого 2020 року.

Також, 13 лютого 2018 року, між ним і ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , із розстроченням платежу. Згідно із п. 2.1 цього договору за домовленістю між ними вартість цієї земельної ділянки становить 57000 грн. За попередньою домовленістю між сторонами розрахунок за договором здійснюється із відстроченням платежу. До підписання даного договору покупцем сплачено продавцю 10000 грн. Сума, яка залишилася, тобто 47000 грн., за домовленістю між ними відстрочувалася та мала бути сплачена в строк до 13 лютого 2020 року.

У зв`язку з порушення умов зазначених двох договорів купівлі-продажу та не сплатою жодного платежу за житловий будинок і земельну ділянку у встановлений договорами строк, загальна сума заборгованості становить 223000 грн., вважає, що наявні підстави для розірвання вказаних договорів, зобов`язання повернення йому отриманого за цими договорами нерухомого майна та визнання за ним права власності на них.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій вказував, що позовні вимоги підтримує, просив суд розглянути справу у його відсутність та задовольнити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позовні вимоги вона визнає повністю, проти задоволення позову не заперечує, просила суд розглянути дану справу за її відсутності.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд встановив, що 13 лютого 2018 року між ОСОБА_1 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Саверою М.В., зареєстрований в реєстрі за № 200.

За умовами п. 2.1 цього договору за домовленістю сторін вартість житлового будинку становить 196000 грн. За попередньою домовленістю розрахунок між сторонами здійснюється із відстроченням платежу. До підписання цього договору покупцем сплачено продавцю 20000 грн. Сума, що залишилася, тобто 176000 грн., за домовленістю сторін відстрочувалася та мала бути сплачена в строк до 13 лютого 2020 року.

Також того ж дня, 13 лютого 2018 року, між ОСОБА_1 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1348 га, кадастровий номер :01:009:0027, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Саверою М.В., зареєстрований в реєстрі за № 203.

Згідно із п. 2.1 вказаного договору за домовленістю сторін вартість земельної ділянки становить 57000 грн. За попередньою домовленістю розрахунок між сторонами здійснюється із відстроченням платежу. До підписання цього договору покупцем сплачено продавцю 10000 грн. Сума, що залишилася, тобто 47000 грн., за домовленістю сторін відстрочувалася та мала бути сплачена в строк до 13 лютого 2020 року.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 свої зобов`язання за двома укладеними договорами від 13 лютого 2020 року виконав повністю та передав у власність відповідача ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1348 га, кадастровий номер :01:009:0027, що знаходяться за такою адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Проте відповідач ОСОБА_1 у порушення вимог закону та умов вказаних договорів своїх зобов`язань за цими договорами належним чином не виконала, у визначений умовами договорів строк до 13 лютого 2020 року грошові кошти за придбане із розстроченням нерухоме майно вона не сплатила.

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є припинення правовідношення.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом або договором матеріально-правові заходи, спрямовані на відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, із договорів та інших правочинів (п. 1 ч. 2 ст. ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України).

У ч. 1 ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 651 ЦПК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ч. 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Виходячи з наведеного, враховуючи істотне порушення відповідачем ОСОБА_2 умов укладених 13 лютого 2018 року між сторонами договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, суд вважає, що зазначені договори підлягають розірванню, внаслідок неналежного виконання покупцем своїх зобов`язань.

У ч. ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У ч. 1 ст. 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Нормами ч. 3 ст. 1212 ЦК України визначено, що положення глави 83 ЦК України, до якої входять і наведені вище ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що за умовами укладеного між сторонами договору, у даному випадку застосуванню підлягають норми ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, тому вимоги про повернення ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , теж підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна, суд дійшов наступних висновків.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів особи визначений у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

За змістом ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти розірвання договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених сторонами 13 лютого 2018 року, тобто не заперечує і стосовно повернення позивача ОСОБА_1 у статус власника даного майна.

Згідно із п. 67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553) для державної реєстрації права власності у разі розірвання договору, за яким відбувся перехід права власності на нерухоме майно, на підставі рішення суду подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно відчужувача до укладення такого договору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи наведені вище норми закону, для державної реєстрації права власності у разі розірвання договору в судовому порядку не є необхідним визнання за попереднім власником права власності на це майно, тому вимоги про визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 належним чином своїх зобов`язань за договорами купівлі-продажу, укладеними між сторонами 13 лютого 2018 року не виконала, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги визнала в повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову в частині вимог про розірвання договорів купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання ОСОБА_2 повернути зазначене нерухоме майно позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 206, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 13 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Саверою М.В., зареєстрований в реєстрі за № 200.

Розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1348 га, кадастровий номер :01:009:0027, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 13 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Саверою М.В., зареєстрований в реєстрі за № 203.

Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,1348 га, кадастровий номер :01:009:0027, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.