Справа № 510/723/21
Провадження № 510/365/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.05.2022 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Бошков І.Д.,

за участю: секретаря - Березенко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 , просив розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог, про що надав письмову заяву.

Представник позивача ОСОБА_3 на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу без його участі та участі позивача, про що надав відповідну заяву.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ; копія будинкової книги прописки громадян; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 ; копія заповіту ОСОБА_4 від 26.04.1991р., складеного на ім`я ОСОБА_5 ; копія свідоцтва про право власності на частину в спільному майні подружжя від 29.05.1978р., зареєстрованого в реєстрі за № 1546; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.1978р., зареєстрованого в реєстрі за № 1548; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомого майна; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.12.2020р.; копія інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) стосовно ОСОБА_5 від 08.04.2022р.; копія інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) стосовно ОСОБА_4 від 08.04.2022р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . За життя їй належала ѕ частини житлового будинку із надвірними спорудами АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на частину в спільному майні подружжя від 29.05.1978р., зареєстрованого в реєстрі за № та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.1978р., зареєстрованого в реєстрі за № 1548. Інша ј частини спадкового будинку належала її синові ОСОБА_5 (батько позивача).

На випадок смерті ОСОБА_4 розпорядилась належним їй майном, залишила заповіт від 26.04.1991р., складеного на ім`я ОСОБА_5 . Тому, спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законодавством строк ОСОБА_5 після смерті матері не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, спадкова справа не відкривалась після її смерті. Однак, її син ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, тобто, фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. Тобто, він прийняв спадщину в порядку п.1ч.1ст.549 ЦК України 1963 р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5 . За життя йому належав житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 , ѕ частини будинку фактично прийняв після смерті матері ОСОБА_4 та ј частина будинку йому належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.1978р., зареєстрованого в реєстрі за № 1548.

Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті ОСОБА_5 не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є сторони по справі: донька - позивач ОСОБА_1 та син відповідач ОСОБА_2 . У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, вони не звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Однак, позивач прийняла спадщину з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На момент відкриття спадщини, позивач проживала разом із спадкодавцем, про що свідчить будинкова книга прописки громадян. Таким чином, прийняла спадщину та не заявила про відмову від неї. Відповідач на спадщину не претендує та не заперечує щоб позивач оформив її на своє ім`я.

Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак їй в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті ОСОБА_5 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. ОСОБА_4 померла 1993р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а батько позивача ОСОБА_5 (син спадкодавця) фактично прийняв спадщину після її смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого.

Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, батько позивача ОСОБА_5 був спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 . Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті матері мешкав разом із нею, вступив в управління та володіння спадковим майном, що належала померлій матері. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця.

Таким чином, батько позивача ОСОБА_5 прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. після смерті матері, однак, вона не встиг юридично її оформити.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5 . Спадкові відносини після його смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті ОСОБА_5 позивач прийняла спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, як спадкоємець першої черги. Відповідач ніяких дій щодо прийняття спадщини не вчинив, не заперечує проти того, щоб вказане майно оформила позивач на своє ім`я.

Таким чином, позивач прийняла спадщину після смерті батька в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81,258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 524, 529, 531, 548, 549 ЦК Української РСР 1963р., ст. ст. 15, 328, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р., ст. ст. 15, 328, 1217, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков