КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 369/1714/21

номер провадження: 22-ц/824/2149/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року у складі судді Фінагеєвої І.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що з 07 вересня 2002 року вона перебуває з відповідачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка вказувала, що протягом останніх років сімейне життя з відповідачем розладилось, в стосунках між ними виникло нестерпне напруження, живуть окремим життям, між ними відсутнє взаєморозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Фактично їх сім`я припинила своє існування, а тому примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. Зазначала, що відповідач відмовився вести спільне господарство, не надає зароблені гроші на утримання, виховання та розвиток дітей, які проживають разом з нею та перебувають на її матеріальному утриманні, а тому вважала, що і в подальшому відповідач в добровільному порядку буде ухилятися від утримання дітей. Вказувала, що відповідач з 2006 року є фізичною особою - підприємцем, займається лісопильним та стругальним виробництвом, а також міжміським перевезенням пасажирів автобусами, на утримання інших дітей не має.

З урахуванням наведеного, позивачка ОСОБА_2 просила:

розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , про що 07 вересня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №370 та видано свідоцтво про одруження серія НОМЕР_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі у розмірі по 5 000 грн 00 коп. на кожного окремо, , щомісячно, починаючи з дня звернення з даною заявою до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Розірвано шлюб, що зареєстрований 07 вересня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відділі реєстрації актів громадянського стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №370.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі по 3 000 грн 00 коп. на кожного, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 08 лютого 2021 року.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмолено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі по 1 500 грн 00 коп. на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 08 лютого 2021 року. При цьому, відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обгрунтовуючи рішення в частині визначення розміру аліментів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач разом з позивачкою та неповнолітніми дітьми не проживають разом та не ведуть спільне господарство, оскільки судом не враховано, що позивачка та неповнолітні діти проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї. Вказує, що діти не мають проблем із харчуванням та не залишені без утримання з його боку. Зазначає, що з урахування його матеріального становища, він може сплачувати аліменти лише у розмірі 1500 грн 00 коп на кожну дитину, щомісячно. Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою наявність на його утриманні непрацездатної матері, яка хвора на діабет. Також зазначає, що присуджуючи аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_3 є повнолітнім та навчається, у зв`язку з цим порушено вимоги ст.180 СК України.

Представник позивачки - адвокат Монько О.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що додані відповідачем до апеляційної скарги докази, а саме, довідка від 25 листопада 2021 року та акт обстеження матеріально-побутових умов, подані з порушення вимог ЦПК України, оскільки вони не були надані відповідачем до суду першої інстанції і він не обґрунтував поважність причин неподання цих доказів до суду першої інстанції, а також не зазначив нових обставин, що підлягають встановленню. У зв`язку з цим вважає, що вказані докази не можуть прийняті апеляційним судом до розгляду. Вказує, що відповідач у своїх письмових поясненнях, поданих 08 червня 2021 року до суду першої інстанції, зазначав, що він та позивачка проживають в одному будинку на два виходи, ведуть окреме господарство, примирення з позивачкою неможливе та він не заперечує проти розірвання шлюбу з нею і подальшого виховання дітей позивачкою. Тому представник позивачки вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що відповідач не проживає з позивачкою та їх неповнолітніми дітьми і сторони не ведуть спільне господарство, ґрунтуються на фактичних обставинах справи. Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки станом на момент подання позову до суду (08 лютого 2021 року) ОСОБА_3 не досяг 18-річного віку, а тому рішення суду в цій частині відповідає вимогам ст.180 СК України. З урахуванням наведеного, представник позивачки просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Також представник позивачки у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн 00 коп., зокрема, за проведення адвокатом з позивачкою правової консультації, ознайомлення адвокатом з матеріалами справи у Київському апеляційному суді, підготовку відзиву на апеляційну скаргу, а також участь адвоката у судовому засіданні (а.с.139-154).

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання шлюбу не оскаржується, а тому відповідно до положень ч.1 ст. 367 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 вересня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, Україна, актовий запис 370.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки № 159 від 04 лютого 2021 року ОСОБА_3 є студентом денного відділення ІІІ курсу відокремленого структурного підрозділу «Київського транспортно-економічного фахового коледжу Національного транспортного університету», термін навчання з 01 вересня 2018 року по 31 січня 2022 року.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось відповідачем, що неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з матір`ю ОСОБА_2 .

Задовольняючи частково позов в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі 3 000 грн 00 коп., суд першої інстанції виходив із того, що діти проживають разом з матір`ю та врахував вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, майновий стан відповідача та подані суду докази щодо витрат на дітей.

Щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд керувався ст.ст.180, 191 СК України та виходив із того, що датою початку стягнення аліментів на утримання дитини буде 08 лютого 2021 року (дата звернення до суду позивачки з позовом) і утримання припиняється 30 березня 2021 (дата досягнення дитиною повноліття).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

На обґрунтування позову в частині стягнення аліментів ОСОБА_2 зазначала, що відповідач з 2006 року є фізичною особою - підприємцем, займається лісопильним та стругальним виробництвом, а також міжміським перевезенням пасажирів автобусами, на утриманні інших дітей не має, а тому вважала, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 5 000 грн 00 коп. на кожного.

В суді першої інстанції представник відповідача - адвокат Люшенко Д.І. подав письмові пояснення, в яких зазначив, зокрема, що відповідач є фізичною особою - підприємцем, на даний час має мінливу та нерегулярну роботу, отримує дохід до 12 000 грн 00 коп. в місяць. З урахуванням фінансового становища відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання двох неповнолітній дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 2 000 грн 00 коп. Вважав безпідставним стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останній досяг повноліття (а.с.85).

За правилами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов`язку.

Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Правовий аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що аліменти на утримання дитини присуджуються тому з батьків, разом з яким фактично проживає дитина.

Установивши, що неповнолітні діти: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з позивачкою ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей.

Обов`язок утримувати дітей згідно положень ст.180 СК України лежить на обох батьках.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» визначено мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2 395 гривень, з 1 липня - 2 510 гривень, з 1 грудня - 2 618 гривень.

Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Визначаючи розмір аліментів у сумі по 3 000 грн 00 коп. на кожну дитину, суд першої інстанції прийняв до уваги, що батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей в рівних частинах та врахував обставини, зазначені у ст.182 СК України, а саме, майновий стан відповідача, вік дітей, їх потреби та подані суду докази щодо витрат на них.

Враховуючи наведене та, виходячи із засад розумності і реальності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Установивши, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів 08 лютого 2021 року, а дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося 18 років лише 30 березня 2021 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання ОСОБА_3 , починаючи з 08 лютого 2021 року і до досягнення ним повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тому доводи апеляційної скарги про те, що присуджуючи аліменти на утримання ОСОБА_3 , суд першої інстанції не врахував, що він є повнолітнім та навчається, у зв`язку з цим порушено вимоги ст.180 СК України, колегія суддів не приймає до уваги з наведених вище підстав.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач разом з позивачкою та неповнолітніми дітьми не проживають разом та не ведуть спільне господарство, так як судом не враховано, що позивачка та неповнолітні діти проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї (а.с.123), який доданий відповідачем до апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з такого.

Як зазначалось вище, представник відповідача - адвокат Люшенко Д.І. подав до суду першої інстанції письмові пояснення, в яких зазначив, що позивачка та відповідач проживають в одному будинку на два виходи, ведуть окреме господарство, примирення з позивачкою неможливе. Відповідач не заперечує проти подальшого виховання дітей позивачкою. Тому вказані обставини не підлягають доказування відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Апеляційний суд не приймає до уваги акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї (а.с.123), який доданий відповідачем до апеляційної скарги, оскільки він поданий відповідачем з порушенням процесуальних строків подання доказів.

Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою наявність на утриманні відповідача непрацездатної матері, яка хвора на діабет, що підтверджується довідкою комунального некомерційного підприємства «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги Київської області» від 25 листопада 2021 року (а.с.122), яка додана відповідачем до апеляційної скарги, оскільки вказана довідка подана відповідачем з порушенням процесуальних строків подання доказів.

Відповідно до приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що надані відповідачем акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї та довідка комунального некомерційного підприємства «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги Київської області» від 25 листопада 2021 року, не були подані до суду першої інстанції до ухвалення судового рішення, та вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Відповідач не надав апеляційному суду доказів неможливості подання вказаних вище доказів до суду першої інстанції, а відтак вказаний вище акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї та довідка комунального некомерційного підприємства «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги Київської області» від 25 листопада 2021 року, не можуть бути прийняті апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення в цій частині відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України)

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Монько О.В. просить стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн 00 коп., зокрема, за проведення адвокатом з позивачкою правової консультації, ознайомлення адвокатом з матеріалами справи у Київському апеляційному суді, підготовку відзиву на апеляційну скаргу, а також участь адвоката у судовому засіданні (а.с.139-154).

З додаткової угоди №1 від 21 лютого 2022 року до договору про надання правової допомоги від 15 лютого 2022 року №15-02/22, укладеного між адвокатським бюро «Катерини Ковалевської» (надалі - адвокатське бюро) та ОСОБА_2 ( надалі - клієнт), вбачається, що на виконання п.5.1 договору сторони домовились про такий порядок здійснення оплати за надання правової допомоги: вартість першого об`єму правової допомоги, що надається - проведення правової консультації з клієнтом, ознайомлення адвокатом з матеріалами справи у Київському апеляційному суді, підготовка відзиву на апеляційну скаргу та участь у судових засіданнях у цій справі, сторони визначили у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн 00 коп., без ПДВ (а.с.152).

22 лютого 2022 року ОСОБА_2 сплатила на розрахунковий рахунок адвокатського бюро «Катерини Ковалевської» грошові кошти у розмірі 6 000 грн 00 коп. згідно договору про надання правової допомоги від 15 лютого 2022 року №15-02/22 за угодою №1, що підтверджується квитанціями від 22 лютого 2022 року (а.с.153).

Під час апеляційного розгляду справи відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Закатюк О.А. просили зменшити заявлену представником позивачки суму відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на неспівмірність заявленого розміру наданим послугам.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням доводів відповідача та його представника щодо неспівмірності розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу наданим послугам, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів -залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: