Постанова
Іменем України

04 травня 2022 року

м. Київ

справа № 303/6766/20

провадження № 61-14327св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: об`єднана житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 , Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, правонаступником якого є Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 лютого 2021 року у складі судді Монич В. О. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 липня 2021 року у складі колегії суддів: Бисага Т. Ю., Джуги С. Д., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Основний зміст позовної заяви та її обґрунтування
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним рішення об`єднаної житлової комісії та поновлення на квартирному обліку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є пенсіонером Міністерства оборони України, учасником бойових дій та ветераном війни інвалідом війни 3-ї групи. На квартирному обліку для отримання жилого приміщення для постійного проживання він перебуває при обласному військовому комісаріаті з 12 червня 1996 року під № 16. Згідно із листом обласного військового комісаріату від 19 травня 2020 року № 2/184 першочергова черга під № 5, позачергова черга під № 1 з обмеженим терміном забезпечення житлом протягом двох років з 10 лютого 1999 року. 29 вересня 2020 року ним було отримано повторне повідомлення від 24 вересня 2020 року № 2/463 від обласного військового комісаріату, що відповідно до протоколу об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 липня 2020 року № 16 за результатами розгляду документів облікової житлової справи у зв`язку з постійним проживанням у іншому населеному пункті його знято з обліку потребуючих поліпшення житлових умов на підпункту 2 частини другої статті 40 ЖК УРСР, підпункту 2 пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень. 30 вересня 2020 року ним було направлено запит до обласного військового комісаріату про надання йому копії виписки із протоколу об`єднаної житлової комісії від 29 липня 2020 року № 16 про зняття його з квартирного обліку. 29 жовтня 2020 року він отримав витяг з протоколу об`єднаної житлової комісії від 29 липня 2020 року № 16 і витяг з наказу військового комісара обласного військового комісаріату від 04 серпня

2020 року № 311 «Про оголошення рішення об`єднаної житлової комісії

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до протоколу від 29 липня 2020 року № 16».

Позивач зазначав, що із вищевказаним рішенням та наказом не погоджується, оскільки 29 липня 2020 року рішенням об`єднаної житлової комісії він позбавлений права на отримання житла за 24 роки перебування на черзі, спочатку на першочерговій далі на позачерговій за 30 років військової служби, самовідданої та кропіткої праці на благо народу та Держави під час проходження якої при виконанні службових обов`язків він отримав каліцтво.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним протокол від 29 липня 2020 року № 16 засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 складом сім`ї 1 (одна особа) у зв`язку зі змінами місця реєстрації. Скасувати пункт 1 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04 серпня

2020 року № 311 про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують покращення житлових умов при ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника запасу ОСОБА_1 складом сім`ї 1 (одна особа) у зв`язку зі змінами місця реєстрації. Зобов`язати об`єднану житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 поновити полковника у відставці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складом сім`ї

1 (одна особа) на квартирному обліку при об`єднаній житловій комісії

ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 28 липня 2020 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 16 лютого 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсним протокол від 29 липня 2020 року № 16 засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 складом сім`ї 1 (одна особа) у зв`язку зі змінами місця реєстрації.

Скасовано пункт 1 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04 серпня 2020 року № 311 про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують покращення житлових умов при ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника запасу ОСОБА_1 складом сім`ї 1 (одна особа) у зв`язку зі змінами місця реєстрації.

Зобов`язано об`єднану житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 поновити полковника у відставці ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , складом сім`ї 1 (одна особа) на квартирному обліку при об`єднаній житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 28 липня 2020 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у протоколі об`єднаної житлової комісії і наказі обласного військового комісаріату вказано, що позивача знято з квартирного обліку у зв`язку із зміною місця реєстрації, що не є підставою для зняття з квартирного обліку так як в підпункті 2 частини другої статті 40 ЖК УРСР і підпункту 2 пункту 26 «Правил обліку громадян які потребують житлових умов і надання їм жилих приміщень» вказано зняття з обліку у випадку виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. На день звільнення з військової служби вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах України становила календарна вислуга років 30 років. Оскільки суд дійшов висновку про скасування рішення засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , то ОСОБА_1 складом сім`ї 1 (одна особа) підлягає поновленню на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 липня 2021 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 , об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки) залишено без задоволення. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 16 лютого 2021 року залишено без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що зміна місця реєстрації не є підставою для зняття з квартирного обліку відповідно до підпункту 2 частини другої статті 40 ЖК УРСР і підпункту 2 пункту 26 «Правил обліку громадян які потребують житлових умов і надання їм жилих приміщень».У Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця поживання в Україні» гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання, надається позивачу право в двох і більше місцях

(м. Мукачево, м. Івано-Франківськ, інші місця) реєстрацію здійснювати за власним вибором за однією з цих адрес.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та доводи особи, яка її подала
У серпні 2021 року засобами поштового зв`язку Івано-Франківський обласний центр комплектування та соціальної підтримки подав касаційну скаргу на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 16 лютого 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду

від 06 липня 2021 року.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої

статті 389 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги обґрунтовані тим, що оскільки позивач виїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту (м. Мукачево), що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2111-1, то протоколом засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 липня 2020 року № 16 позивач був знятий з обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Всупереч доводам позивача щодо невідповідності житлового законодавства Конституції України заявник зазначає, що положення ЖК УРСР та постанови № 470 в частині, що стосуються предмету спору, неконституційними не визнавались.

Також заявник зауважує, що рішення об`єднанної житлової комісії

ІНФОРМАЦІЯ_1 (від 29 липня

2020 року № 16) жодним чином не порушувало право позивача на вільний вибір місця проживання, оскільки не містись жодних приписів і вказівок щодо обрання місця проживання позивачем, а також в силу того, що об`єднана житлова комісія не має таких повноважень. Вибір місця проживання є безпосереднім волевиявленням позивача.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у якому просив суд залишити зазначену касаційну скаргу без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 27 січня 2018 року, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7).

ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим

Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом 10 липня 1997 року, є учасником бойових дій: посвідчення серії НОМЕР_2 видане 12 червня 1996 року, та ветераном війни інвалідом війни 3-ї групи посвідчення серії НОМЕР_3 , безтермінове видане 28 квітня 2011 року (а. с. 5).

На квартирному обліку для отримання жилого приміщення для постійного проживання він перебуває при обласному військовому комісаріаті з

12 червня 1996 року під № 16. Згідно із листом обласного військового комісаріату від 19 травня 2020 року № 2/184 першочергова черга під № 5, позачергова черга під № 1 з обмеженим терміном забезпечення житлом протягом двох років з 10 лютого 1999 року (а. с. 13).

У вересні 2020 року ОСОБА_1 було отримано повторне повідомлення від 24 вересня 2020 року № 2/463 від обласного військового комісаріату, що відповідно до протоколу об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 липня 2020 року № 16 за результатами розгляду документів облікової житлової справи у зв`язку з постійним проживанням у іншому населеному пункті його знято з обліку потребуючих поліпшення житлових умов на підставі підпункту 2 статті 40 ЖК УРСР, підпункту 2 пункт 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень

(а. с. 8).

30 вересня 2020 року ОСОБА_1 було направлено запит до обласного військового комісаріату про надання йому копії виписки із протоколу об`єднаної житлової комісії від 29 липня 2020 року № 16 про зняття його з квартирного обліку (а. с. 9).

Після цього ОСОБА_1 було отримано витяг з протоколу об`єднаної житлової комісії від 29 липня 2020 року № 16 і витяг з наказу військового комісара обласного військового комісаріату від 04 серпня 2020 року № 311 «Про оголошення рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до протоколу від 29 липня 2020 року № 16» (а. с. 11-12).

Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно з частинами першою, четвертою статтею 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

За частиною другою статті 46 ЖК УРСР громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Відповідно до частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Пунктом 2 частини другої статті 40 ЖК УРСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

Згідно з пунктом 21 розділу IV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства Оборони України

від 31 липня 2018 року № 380 військовослужбовці знімаються з квартирного обліку у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Вважаючи, що зміна у січні 2000 року зареєстрованого місця проживання свідчить про виїзд ОСОБА_1 на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, останнього протоколом об`єднаної житлової комісії

ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 липня

2020 року № 16 було знято з квартирного обліку на підставі частини другої статті 40 ЖК УРСР та підпунктом 2 пункт 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

Проте, судом не встановлено, що зміна місця реєстрації позивача свідчить про те, що він змінив постійне місце проживання.

Крім того, ОСОБА_1 змінив своє місце реєстрації у січні 2000 року, однак зняття його з квартирного обліку відбулося у липні 2020 року, тобто більше ніж через 20 років, одразу після того як у червні 2020 року позивач звернувся із заявою про отримання грошової компенсації за належне йому житло.

Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у відповідача правових підстав для зняття позивача з квартирного обліку на підставі пункту 2 частини другої статті 40 ЖК УРСР.

Відповідно до частин першої, шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Частиною десятою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою.

У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

З урахування вказаного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що зміна позивачем зареєстрованого місця проживання у 2000 році не свідчить про наявність підстав для зняття його з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у 2020 році.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 березня

2019 року у справі № 565/618/18 (провадження № 61-45198св18).

Аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують, за своїм змістом зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи щодо доведеності заявлених позивачем вимог, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 16 лютого 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду

від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. Ф. Хопта
Є. В. Синельников
В. В. Шипович