Справа № 203/4022/20
Провадження № 2/932/382/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Скопа Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Михайлович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» 09.11.2020 року звернулось до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з вказаним позовом до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Михайлович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вбачається, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» з посиланням на положення ст.ст.204, 589, 590 ЦК України, ст.ст.1, 3, 7, 23, 33, Закону України «Про іпотеку», просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0301/0606/71-421 від 16 червня 2006 року в сумі 4 124 046,23 грн., з яких 71 379,52 доларів США, що еквівалентно 1 912 592,82 грн. заборгованість за тілом кредиту; 82 533,24 долари США, що еквівалентно 2211 453,41 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №0301/0606/71-421-Z-1 від 16.06.2006 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України «Про виконавче провадження», на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної об`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16 червня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №0301/0606/71-421 та в забезпечення належного виконання зобов`язання - Іпотечний договір №0301/0606/71-421-Z-1, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступив правонаступником АКБ «ТАСКомерцбанк», та ОСОБА_2 був 21 серпня 2012 року укладений Договір про внесення змін та доповнень №1 та №2 до кредитного договору №0301/0606/71-421 від 16.06.2006 р., а також Договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки №0301/0606/71-421-Z-1. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська по справі №200/6288/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором 710 925,74 грн., заборгованість за відсотками - 122 187,13 грн та судовий збір. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області по справі №2-175/4050/14-ц 07.10.2014 року ухвалено заочне рішення, яким встановлено факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_2 з 2005 року, визнано недійсним договір іпотеки №0301/0606/71-421-Z-1 від 16.06.2006 р., припинено іпотеку, знято заборону на відчуження, скасовано заборону на відчуження, внесено до Державного реєстру іпотеки відомості про виключення запису в реєстрі щодо обтяжень нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 . Згідно договору купівлі-продажу від 13.03.2015 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 . Згідно договору купівлі продажу від 23.04.2015 року новим власником квартири стала ОСОБА_4 , на підставі договору іпотеки 19.06.2016 року ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2017 року ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2017 року ОСОБА_9 . Старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра 01.11.2017 року винесено постанову №55034274 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №200/6288/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» суми боргу, а 28.09.2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна боржника, в рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача. Між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ПАТ «Омега Банк», який в свою чергу виступив правонаступником ПАТ «Сведбанк», та ТОВ «Укрдебт плюс» 15 травня 2020 року укладено договір про відступлення прав вимоги №2245/к, згідно якого останній набув право вимоги, зокрема за кредитним договором №0301/0606/71-421 від 16 червня 2006 року, як і набув право вимоги за іпотечним договором №0301/0606/71-421-Z-1 від 16 червня 2006 року.

Позивач, посилаючись на норми Закону України «Про іпотеку», вважає, що оскільки основне зобов`язання не виконано, а іпотека нерухомого майна має похідний характер від основного, тому і не припинила свою дію та є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, а позивач, як іпотекодержатель, має право звернути стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення боргу за кредитним договором.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.11.2020 року дана цивільна справа передана за підсудністю до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2020 року дану справу передано в провадження судді Кудрявцевої Т.О., яка своєю ухвалою від 03 грудня 2020 року відкрила провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання у справі.

Відповідач ОСОБА_9 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, через свого представника адвоката Антоненко Т.А., 15.04.2021 року подала до суду Відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала з підстав того, що при підготовці до посвідчення договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири від 21.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. було перевірено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно і заборони відчуження або арешти вищезазначеного майна були відсутні. Укладаючи договір купівлі-продажу, відповідач правомірно покладалась на вищезазначені відомості та правомірно очікувала, що третя особа ОСОБА_6 мав право розпоряджатись вищезазначеним нерухомим майном, а вона після отримання цього майна матиме право мирно ним володіти. Покладаючись на добросовісність дій продавця квартири ОСОБА_6 (п`ятого по рахунку власника) відповідач законним шляхом набула право власності на вищезазначене майно, є добросовісним набувачем, тому це майно у неї на підставі ст. 388 ЦК України також витребувано бути не може, оскільки в діях попереднього власника була наявна воля на передачу майна. Їй стало відомо, що вищезазначена квартира була предметом іпотеки лише 16.02.2021 року при ознайомленні представника з матеріалами справи.

Також відповідач ОСОБА_10 зазначає, що кредитним договором №0301/0606/71-421 від 16 червня 2006 року та договорами про внесення змін та доповнень №1 та №2 від 21 серпня 2012 року передбачено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині. У матеріалах справи №200/6288/14-ц міститься досудова вимога від 24.03.2014 року, згідно якої Кредитор вимагає від ОСОБА_2 достроково повернути суму боргу по кредиту, що станом на 19.03.2014 року становить 83 647,55 доларів США. Відповідач вважає, що, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання та пропустив строк позовної давності, внаслідок чого відповідач просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності до вимог позивача, про що подала 15 квітня 2021 року подала до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 181 ЦПК України, через свого представника адвоката Гейко В.І., в 05 березня 2021 року подав до суду письмові пояснення щодо позову, в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що 14.03.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л., про що внесено в реєстр запис №314. На підставі цього договору та Договору про внесення змін та доповнень до нього від 31.05.2017, посвідчених приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л., зроблено запис в реєстрі за № 801, новим власником квартири став ОСОБА_6 . На час укладення та нотаріального посвідчення 14.03.2017 договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в Державному реєстрі Іпотеки та в Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 до Державного реєстру іпотеки 27.02.2015 було внесено відомості про припинення іпотеки за договором іпотеки №0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006, а в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єкту нерухомого майна 27.02.2015 було внесено відомості про припинення обтяження квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки № 0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006. Отже, у повній відповідності до вимог законодавства України ОСОБА_6 став законним власником спірної квартири, на яку під час оформлення договору купівлі-продажу були відсутні заборони відчуження або арешту майна.

Також, представник ОСОБА_6 вказує про те, що, будучи власником спірної квартири, ОСОБА_6 . 21.06.2017 уклав з ОСОБА_11 договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л., про що внесено в реєстр запис № 982, на підставі цього договору купівлі-продажу новим власником спірної квартири стала ОСОБА_9 . На час укладення 21.06.2017 договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_6 та Нарзієвою Єлизаветою в Державному реєстрі Іпотеки та в Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 до Державного реєстру іпотеки 27.02.2015 було внесено відомості про припинення іпотеки за договором іпотеки №0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006, а в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єкту нерухомого майна 27.02.2015 було внесено відомості про припинення обтяження квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки № 0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006. Отже, у повній відповідності до вимог законодавства України ОСОБА_6 , будучи власником спірної квартири, нею розпорядився і новим власником квартири стала ОСОБА_9 . При укладенні вищезазначених двох правочинів стосовно спірної квартири за участі ОСОБА_6 приватний нотаріус ДМНО Стаднік І.Л. вчинила всі необхідні дії, передбачені законодавством України, а саме перевірила відсутність заборони відчуження або арешту майна (спірної квартири) і на момент вчинення вищезазначених правочинів було однозначно встановлено, що на підставі заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.10.2014 по справі № 2-175/4050/14-ц 27.02.2015 року припинено іпоетку в Державному реєстрі Іпотеки, накладу на підставі іпотеки № 0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006 року, знято заборону на відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладену на підставі договору іпотеки № 0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006 року, скасовано заборону на відчуження нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1 , внесено до Державного реєстру іпотеки відомості про виключення запису в реєстрі щодо обтяжень нерухомого майна та внесено до Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості щодо накладення заборон відчуження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки № 0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006 року. Як вбачається з Державного реєстру іпотек, обтяження спірної квартири за Договором іпотеки № 0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006 року було відновлено лише 26.10.2018. Тобто позивач відновив обтяження вказаної квартири у вигляді іпотеки вже після купівлі ОСОБА_6 у ОСОБА_12 спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2017 та після продажу ОСОБА_6 спірної квартири ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2017 року.

Крім зазначеного, представник ОСОБА_6 вказує на те, що позивачем не надано жодних належних доказів в підтвердження розміру наявних невиконаних ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором, саме не надано детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0301/0606/71-421 від 16.06.2006 року; позивач безпідставно просить суд стягнути заборгованість з ОСОБА_2 , яка частково вже стягнута рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2015 року, яким вже стягнуто з неї на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 0301/0606/71-421 від 16.06.2006 року в розмірі 833 112 грн. 87 коп., а саме: заборгованість за кредитом 710 925 грн. 74 коп., заборгованість за відсотками 122 187 грн. 13 коп., судовий збір в розмірі 3654 грн., а всього 836 766 грн. 87 коп.; позивачем не надано суду належних доказів переходу прав вимоги за кредитним договором з ОСОБА_2 від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк»; ТОВ «Укрдебт плюс» пропущено 3-х річний строк позовної давності для подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, адже рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 0301/0606/71-421 від 16.06.2006 року в загальній сумі 836 766 грн. 87 коп., тобто стягнуто в тому числі і основну суму заборгованості; договір іпотеки № 0301/0606/71-421-Z-1 від 16.06.2006 року, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 в забезпечення виконання кредитного договору № 0301/0606/71-421 від 16.06.2006 року на суму 94000,00 доларів США є припиненим та не міг відновитися, бо ОСОБА_2 вже не є власником іпотечного майна за договором іпотеки від 16.06.2006 спірної квартири; кредитний договір № 0301/0606/71-421 від 16.06.2006 року, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 на суму 94000,00 доларів США можливо і діє наразі, проте частково заборгованість за ним вже стягнута судом, а за таких обставин позивачем обраний невірно спосіб захисту; законодавством України не передбачено відновлення заборони на відчуження нерухомого майна - квартири

АДРЕСА_1 та повторного внесення до Державного реєстру іпотеки відомостей щодо обтяження нерухомого майна за вказаним договором іпотеки у разі, коли на момент повторного внесення цих відомостей власником предмету іпотеки є вже інша особа, ніж первинний іпотекодавець, тобто неможливо взяти в іпотеку спірну квартиру, яка вже не належить позичальнику ОСОБА_2 боржнику за кредитним договором, права вимоги за яким нібито набув позивач.

05.03.2021 до суду від представника третьої особи ОСОБА_5 адвоката Гейко В.І. надійшли письмові пояснення, в яких він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що 16.06.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0301/0606/71-421 на суму 94000,00 доларів США, в забезпечення якого було укладено договір іпотеки № 0301/0606/71-421-Z-1 від 16.06.2006 року, предметом якого є спірна квартира, що знаходиться за адресою квартира АДРЕСА_1 . 21.08.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Сведбанк», який був правонаступником ВАТ «Сведбанк», який був правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» були укладені Договори про внесення змін та доповнень до Кредитного договору та договору іпотеки, наразі всі права кредитора та іпотекодержателя набуло ТОВ «Укрдебт плюс». Також вказав, що 02.02.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, в забезпечення якого 02.02.2016 року між ними було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 125. На час укладення 02.02.2016 року вказаного договору іпотеки в Державному реєстрі Іпотеки та в Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 до Державного реєстру іпотеки 27.02.2015 було внесено відомості про припинення іпотеки за договором іпотеки №0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006, а в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єкту нерухомого майна 27.02.2015 було внесено відомості про припинення обтяження квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки № 0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006 року. В зв`язку з невиконанням позичальником і іпотекодавцем ОСОБА_4 зобов`язань за договором позики з ОСОБА_5 , 19.09.2016 року він став власником спірної квартири в порядку позасудового врегулювання спору згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містилося в іпотечному договорі від 02.02.2016 року; державна реєстрація прав на спірну квартиру за ОСОБА_5 здійснена на підставі рішення за № 31460330 від 19.09.2016 року приватного нотаріуса ДМНО Стаднік І.Л. 14.03.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л., про що внесено в реєстр запис №314. На підставі цього договору та Договору про внесення змін та доповнень до нього від 31.05.2017, посвідчених приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л., зроблено запис в реєстрі за № 801, новим власником квартири став ОСОБА_6 . На час укладення та нотаріального посвідчення 14.03.2017 договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в Державному реєстрі Іпотеки та в Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 до Державного реєстру іпотеки 27.02.2015 було внесено відомості про припинення іпотеки за договором іпотеки №0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006, а в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єкту нерухомого майна 27.02.2015 було внесено відомості про припинення обтяження квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки № 0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006. Отже, у повній відповідності до вимог законодавства України ОСОБА_6 став законним власником спірної квартири, на яку під час оформлення договору купівлі-продажу були відсутні заборони відчуження або арешту майна.

Також, представник ОСОБА_5 вказує про те, що позивачем не надано жодних належних доказів в підтвердження розміру наявних невиконаних ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором, саме не надано детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0301/0606/71-421 від 16.06.2006 року; позивач безпідставно просить суд стягнути заборгованість з ОСОБА_2 , яка частково вже стягнута рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2015 року, яким вже стягнуто з неї на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 0301/0606/71-421 від 16.06.2006 року в розмірі 833 112 грн. 87 коп.; позивачем не надано суду належних доказів переходу прав вимоги за кредитним договором з ОСОБА_2 від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк»; ТОВ «Укрдебт плюс» пропущено 3-х річний строк позовної давності для подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, адже рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 0301/0606/71-421 від 16.06.2006 року в загальній сумі 836 766 грн. 87 коп., тобто стягнуто в тому числі і основну суму заборгованості; договір іпотеки № 0301/0606/71-421-Z-1 від 16.06.2006 року, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 в забезпечення виконання кредитного договору № 0301/0606/71-421 від 16.06.2006 року на суму 94000,00 доларів США є припиненим та не міг відновитися, бо ОСОБА_2 вже не є власником іпотечного майна за договором іпотеки від 16.06.2006 спірної квартири; кредитний договір № 0301/0606/71-421 від 16.06.2006 року, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 на суму 94000,00 доларів США можливо і діє наразі, проте частково заборгованість за ним вже стягнута судом, а за таких обставин позивачем обраний невірно спосіб захисту; законодавством України не передбачено відновлення заборони на відчуження нерухомого майна - квартири

АДРЕСА_1 та повторного внесення до Державного реєстру іпотеки відомостей щодо обтяження нерухомого майна за вказаним договором іпотеки у разі, коли на момент повторного внесення цих відомостей власником предмету іпотеки є вже інша особа, ніж первинний іпотекодавець, тобто неможливо взяти в іпотеку спірну квартиру, яка вже не належить позичальнику ОСОБА_2 боржнику за кредитним договором, права вимоги за яким нібито набув позивач.

01.06.2021 року до суду від представника ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» надійшли письмові пояснення, в яких представник підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, вказав, що грошові зобов`язання за кредитним договором є не виконаними, а, відтак, і не припинена іпотека, а відповідачем не було надано доказів про виконання боргових зобов`язань за цим договором. Разом з цим зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки є формою стягнення заборгованості за основним зобов`язанням, яке забезпечено іпотекою, правом на що позивач скористався ще у 2014 року шляхом звернення до суду з позовною заявою про стягнення коштів, тому вважає, що посилання відповідача на пропуск позовної давності є необґрунтованим.

13.07.2021 року до суду від представника третьої особи - Сіманчука В.В. надійшло письмове заперечення на позов.

13.07.2021 року до суду від представника третьої особи - Ягольника Д.О. надійшло письмове заперечення на позов.

16.08.2021 року відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 180 ЦПК України, через свого представника адвоката Антоненко Т.А., подав заперечення на відповідь на відзив, в якому наведені позивачем міркування, пояснення та аргументи не визнав та просив відхилити, відмовити у задоволенні позову.

02.09.2021 та 03.12.2021 року до суду від представника ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» надійшли письмові пояснення, в яких представник підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Ухвалою суду від 8 вересня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувано з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу №200/6288/14-ц за позовом ПАТ «ДельтаБанк» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №0301/0606/71-421 від 16.06.2006 року для огляду в судовому засіданні при розгляді даної цивільної справи.

Ухвалою суду від 9 лютого 2022 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Проте, представник позивача у наданій суду заяві просив розглядати справу у його відсутності, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

У наданій суду заяві, як і в підготовчому засіданні, представник Нарзієвої Є. заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та заяві про застосування строків позовної давності. У наданій суду 27.06.2022 року заяві просила розглядати справу без її участі, ухвалити рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 через свого представника подали до суду заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутності та відмовити у задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши учасників справи, дослідивши подані сторонами докази, ознайомившись з матеріалами справи №200/6288/14-ц, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 16 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАСКомерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0301/0606/71-421 (зі змінами та доповненнями від 21 серпня 2012 року), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 94 000,00 доларів США зі сплатою фіксованого відсотку, який становить 15,00 відсотків річних, строком до 15 червня 2031 року включно.

На забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 16 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАСКомерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір №0301/0606/71-421-Z-1, за умовами якого банку передано в заставу нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до умов даного іпотечного договору, кредитор має право задовольнити свої грошові вимоги до боржника (позичальника), шляхом звернення стягнення на вказане нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки.

Між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», який в свою чергу виступив правонаступником АКБ «ТАСКомерцбанк», та ОСОБА_2 21 серпня 2012 року був укладений Договір про внесення змін та доповнень №1 та №2 до кредитного договору №0301/0606/71-421 від 16.06.2006 р., а також Договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки №0301/0606/71-421-Z-1 від 16 червня 2006 року.

Встановлено, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2014 року, ухваленим у цивільній справі №200/6288/14-ц, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитом 710 925,74 грн., заборгованість за відсотками -122 187,13 грн та судовий збір, а всього - 836 766,87 грн.

07.10.2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області по справі №2-175/4050/14-ц було ухвалено заочне рішення, яким встановлено факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_2 з 2005 року, визнано недійсним договір іпотеки №0301/0606/71-421-Z-1 від 16.06.2006 р., припинено іпотеку, знято заборону на відчуження, скасовано заборону на відчуження, внесено до Державного реєстру іпотеки відомості про виключення запису в реєстрі щодо обтяжень нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу від 13.03.2015 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 , яка була предметом вказаного договору іпотеки.

Згідно договору купівлі продажу від 23.04.2015 року новим власником квартири стала ОСОБА_4 .

02.02.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, в забезпечення якого 02.02.2016 року між ними було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 125. В зв`язку з невиконанням позичальником і іпотекодавцем ОСОБА_4 зобов`язань за договором позики з ОСОБА_5 , 19.09.2016 року він став власником спірної квартири в порядку позасудового врегулювання спору згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містилося в іпотечному договорі від 02.02.2016 року; державна реєстрація прав на спірну квартиру за ОСОБА_5 здійснена на підставі рішення за № 31460330 від 19.09.2016 року приватного нотаріуса ДМНО Стаднік І.Л.

14.03.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л., про що внесено в реєстр запис №314. На підставі цього договору та Договору про внесення змін та доповнень до нього від 31.05.2017, посвідчених приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л., зроблено запис в реєстрі за № 801, новим власником квартири став ОСОБА_6 .

21.06.2017 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_11 договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л., про що внесено в реєстр запис № 982, на підставі цього договору купівлі-продажу новим власником спірної квартири АДРЕСА_1 стала ОСОБА_9 .

Вбачається, що на час укладення та нотаріального посвідчення вищевказаних договорів купівлі-продажу спірної квартири в Державному реєстрі Іпотеки та в Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 до Державного реєстру іпотеки 27.02.2015 було внесено відомості про припинення іпотеки за договором іпотеки №0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006, а в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єкту нерухомого майна 27.02.2015 було внесено відомості про припинення обтяження квартири АДРЕСА_1 за договором іпотеки № 0301/0606/71-421-2-1 від 16.06.2006 року.

Також вбачається, що старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 01.11.2017 року винесено постанову у ВП №55034274 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №200/6288/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» суми боргу 836766 грн. 87 коп., а 28.09.2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у даному виконавчому провадженню у зв`язку з відсутністю майна боржника, в рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача.

Між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ПАТ «Омега Банк», який в свою чергу виступив правонаступником ПАТ «Сведбанк», та ТОВ «Укрдебт плюс», 15 травня 2020 року укладено договір про відступлення прав вимоги №2245/к, згідно якого останній набув право вимоги, зокрема за кредитним договором №0301/0606/71-421 від 16 червня 2006 року, як і набув право вимоги за іпотечним договором №0301/0606/71-421-Z-1 від 16 червня 2006 року.

В зв`язку зі здійсненням відступлення прав за вищевказаним договором кредиту до ТОВ «Укрдебт плюс» перейшли всі права кредитора як сторони за договором кредиту, які виникли на підставі даного кредитного договору в обсязі і на умовах, що існували на момент набрання чинності договором купівлі-продажу кредитного портфелю.

Відповідно до пункту 9.1 кредитного договору №0301/0606/71-421 від 16 червня 2006 року (зі змінами від 21 серпня 2012 року) у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань за цим договором та/або умов договору іпотеки в п2.1 цього договору, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п.3.1, 3.3 цього договору , Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування, а позивальник зобов`язаний виконати зазначені обов`язки в порядку, передбаченому п.9.2, 9.3 цього договору.

Відповідно до п.3.3. кредитного договору №0301/0606/71-421 від 16.06.2006 року, сторони за взаємною згодою домовились без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною зобов`язань позичальника, щодо строку виконання позичальником зобов`язань за цим договором та відповідних прав Банку вимагати від позичальника виконання зобов`язання за цим договором при наступних обставинах: зокрема, якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п.3.3 та/або при невиконанні зобов`язань позичальника, передбачених п.п.5.1.7, 5.1.11 цього договору та/або у випадку незгоди позичальника укласти додаткову угоду до цього договору при настанні обставин, передбачених п.9.2. цього договору.

При настанні зазначених вище обставин Банк має право надіслати позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору у будь-який час з моменту настання вказаних обставин. При цьому строк виконання позичальником своїх зобов`язань (повернення кредиту, оплата процентів за користування ним) за взаємною згодою сторін вважається таким, що настав на десятий календарний день з дня направлення Банком позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору у порядку, передбаченому цим пунктом договору. Сторони погодили, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв`язку при відправленні листа з повідомленням про вручення, або дата, зазначена в повідомленні, яке отримано позичальником особисто у банку.

Пунктом 9.2 кредитного договору №0301/0606/71-421 від 16.06.2006 року передбачено, що вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору або адресою, повідомленою позичальником відповідно до п 5.5. цього договору. Сторони досягли згоди, що датою з якої починається відлік зазначеного вище тридцяти денного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредит, сплату процентів за користування ним з повідомлення про вручення.

Згідно п.9.3 договору у випадку невиконання позичальником зазначеної у п.9.2 цього договору письмової вимоги Банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк визначений в п. 9.2 цього договору, Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором Банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору іпотеки чи скористатись іншими видами забезпечення виконання зобов`язань за цим договором та/або пред`явити позов у відношенні позичальника та задовольнити свої вимоги, що випливають з цього договору, з будь-якого майна позичальника.

Встановлено, що в провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна справа №200/6288/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0301/0606/71-421 від 16 червня 2006 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.06.2014 року, ухваленим у даній цивільній справі, задоволені позовні вимоги позивача, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору №0301/0606/71-421 від 16 червня 2006 року в розмірі 833 112 грн. 87 коп., а саме заборгованість за кредитом 710 925 грн. 74 коп., заборгованість за відмотками 122 187 грн. 13 коп., судовий збір в розмірі 3654 грн., а всього 836 766 грн. 87 коп.

При огляді судом за клопотанням представника відповідача матеріалів цивільної справи №200/6288/14-ц вбачається, що позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором 22.04.2014 року.

Згідно матеріалів справи, Банком на адресу позичальника ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку 25 березня 2014 року (а.с. 18,19) направлено досудову вимогу про погашення боргу. Дана вимога 25.03.2014 року прийнята КМА УДППЗ «Укрпошта» в м.Києві та направлена позичальнику ОСОБА_2 на адресу АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною квитанцією.

Отже, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Як зазначено вище, умовами укладеного кредитного договору та Договорів про внесення змін до нього №1 та №2 передбачено дату остаточного повернення кредиту 15.06.2031 року. Разом з цим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині (пункт 9.1 До7говору про внесення змін до кредитного договору №1). При цьому сторони передбачили зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань та погодили, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку для дострокового виконання зобов`язань, вважається дата, зазначена в квитанції, яка надається Банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення (пункт 9.2 Договору про внесення змін до кредитного договору №1).

У зв`язку з невиконанням вищезазначеної досудової вимоги за вих. № 31.4-08/2842/14 від 24.03.2014 року про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, Банк, який набув право вимоги за кредитним договором, користуючись своїм правом на дострокове виконання зобов`язань за договором, 22 квітня 2014 року звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку судом стягнуто із боржника ОСОБА_2 .

З посиланням на те, що сума заборгованості у розмірі 4 124 046,23 грн. боржником не погашена, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» у листопаді 2020 року звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, що розглядається у даній справі.

Представник відповідача ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Антоненко Т.А., у квітні 2021 року подала заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача, яка міститься в матеріалах даної цивільної справи.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України, переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.10.2017 у справі № 6-1674с17, постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18; постанова Верховного Суду від 10 жовтня 2019 у справі № 357/9126/17-ц).

Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині (пункт 9.1).

При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (пункт 9.2).

За змістом ст.264 ЦК України, переривання позовної давності передбачає наявність двох строків до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією з підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

З урахуванням доводів, вказаних представником відповідача адвокатом Антоненко Т.А. в заяві про застосування строків позовної давності, суд вважає, що позивач (кредитор) двічі перервав строк позовної давності та пропустив його, а саме, при підписанні 21.08.2012 року з позичальником ОСОБА_2 . Договору про внесення змін та доповнень №2 відбулась зміна договору, з якої вбачається, що боржник ОСОБА_2 визнає існування боргу. Так, відповідно до п.1.1. та п.1.2. Договору про внесення змін та доповнень №2 сторони визначили, що розмір простроченої заборгованості за кредитом на дату укладення цього договору про внесення змін та доповнень складає 4237,00 доларів США, а розмір простроченої заборгованості почав перебіг з 21.08.2012 року та закінчився 21.08.2015 року.

Також, Банк, звернувшись до суду у квітні 2014 року з позовом до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором, що розглядався у справі № 200/6288/14-ц, та посилаючись на пункт 9.1 кредитного договору, вимагав достроково, повернути суму боргу змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця, з квітня 2014 року протягом трьох років, проте до суду звернувся з позовом лише у листопаді 2020 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Тобто, новий строк позовної давності почав перебіг 25.03.2014 року (дата відправки досудової вимоги за вих. № 31.4-08/2842/14) та закінчився 25.03.2017 року.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка могла статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності за пред`явленим позовом у даній цивільній справі, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем ОСОБА_13 у передбачені законом порядку та строки, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову. Клопотання про поновлення строків звернення до суду з даним позовом позивачем не заявлялося.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Михайлович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволенню не підлягають.

За правилами п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору у разі відмови у задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-11, 12, 13, 76-81, 89, 141, 213, 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Михайлович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева