19.04.2022 Справа № 756/9136/21
Унікальний № 756/9136/21
Провадження № 2/756/890/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 лютого 2022 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого -судді- Яценко Н.О.,

за участі секретаря Волошиної А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача та просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням №917 від 30.09.1997 Державного комунального управління житлового господарства Мінського району м.Києва, позивачу - ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 і 28.10.1997 записана у реєстрову книгу за №731/1025 у Київському міському бюро технічної інвентаризації.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 станом на 26.02.2021 зареєстрована відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує, що відповідач у вищевказаній квартирі не проживає з 2013 року.

Зазначає, що як власник квартири позивач позбавлена можливості вільно користуватись своєю власністю, оскільки реєстрація відповідача, яка насправді не проживає у вказаній квартирі, є тягарем та тягне додаткові витрати на утримання житла.

Позивач вказує, що місцезнаходження відповідача на даний час їй не відомо, а тому вирішити питання про її зняття з реєстраційного обліку в позасудовому порядку не має змоги, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 10.06.2021 р. головуючим у справі визначено суддю Яценко Н.О.

Ухвалою суду від 18.06.2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 10.09.2021 р. із занесенням до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 21.01.2022 р. із занесенням до протоколу судового засідання проведено заміну відповідача з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 з представником в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач ані в підготовче, ані в судове засідання не з`являлась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, як шляхом направлення судової повістки, так і шляхом публікації на сайті судова влада, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином та своєчасно, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства України. Суд, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності третіх осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач з представником проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням №917 від 30.09.1997 Державного комунального управління житлового господарства Мінського району м.Києва, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачу - ОСОБА_1 та членам її сім`ї : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних долях. (а.с.5)

З позову вбачається, що вищевказаній квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 з 02.06.2009 року.

Як пояснювала позивач в судовому засіданні відповідач з 2013 року не проживає у спірній квартирі, яку добровільно залишила, дану обставину підтвердили і свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач доводи позивача належними та допустимими доказами не спростувала.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Порядок проведення реєстрації та зняття з реєстрації визначають також Правила реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року (надалі - Правила).

Згідно з пунктом 26 Правил, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні); підстав для проживання бездомної особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України,

Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно положень статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Приймаючи до уваги, що реєстрація відповідача в спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику розпоряджатись своїм майном та користуватись квартирою, відповідач не проживає у спірній квартирі більше одного року без поважних причин, оскільки протилежне судом не встановлено, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.3, 4, 10, 13, 76-82, 89, ч.1 ст.82, 89, 223, 235, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (попереднє прізвище - ОСОБА_3 ) ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 квітня 2022 року.

Суддя :