Провадження № 22-ц/812/518/22
Єдиний унікальний номер справи 484/60/22
Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 серпня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,

переглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Шалару Олексієм Іллічемухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2022 року про повернення позовної заяви, як неподаної, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Мельнисук О.В., за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Шалару Олексій Ілліч до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а :

10 січня 2022 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Шалару О.І.подала до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської областіпозовну заяву, з вимогами до Первомайської міської ради Миколаївської області та просила визнати за нею, як спадкоємцем за законом, право власності на 7/25 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Виходячи з характеру позовних вимог, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908 гривень.

Зазначену позовну заяву ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської областівід 13 січня 2022 року, залишено без руху з підстав, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 ЦПК України та надано строк 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків.

18 січня 2022 року на виконання вимог вказаної ухвали, адвокат Шалару О.І. надав позовну заяву у новій редакції.

Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської областівід 26 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Шалару О.І.визнано неподаною та повернуто позивачу.

ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Шалару О.І., подала на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати, а позовну заяву разом з доданими до неї матеріалами, повернути до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 ч.1 ст.353 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з із цим, розгляд зазначеної справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Вивчивши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів Миколаївського апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню, оскільки міськрайонний суд постановив її з порушенням норм процесуального права.

Повертаючи дану позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що вона не відповідає положенням чинного законодавства, передбачених цивільно-процесуальним кодексом, а тому по ній не може бути відкрито провадження, оскільки позивач не виконала вимоги ухвали суду від 13 січня 2022 року, а саме не усунула недоліки позовної заяви.

Як наслідок, відповідно до положень ч. 3 ст. 185 ЦПК України суд повернув позовну заяву.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду з таким не погоджується, вважає названі висновки суду помилковими, необґрунтованими та незаконними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному сприйнятті суддею положень цивільного процесуального законодавства.

За Конституцією України, ст.ст. 4, 43 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Кожна особа при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст.5,6,12 ЦПК України).

В світлі виписаного, колегія суддів вважає, що по даній позовній заяві суд першої інстанції не виконав вимог процесуального законодавства та порушив право позивача на захист її інтересів.

Пред`явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

В силу ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Проте, на думку суду першої інстанції, вказані вимоги позивачем не виконані, з огляду на те, що позивачем до позовної заяви було додано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 15.11.2021 року, яка сформована відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку (затвердженого Наказом Фонду державного майна України від

17 травня 2018 року за № 658) та вказано ціну позову - 25 163,36 гривень.

Судом зазначено, що всупереч вимогам Закону, надана представником позивача довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості не містить ні підпису оцінювача, ні підпису керівника суб`єкта оціночної діяльності та з огляду на наведене, суд дійшов висновку що позовна заява не містить вірної ціну позову, а також відсутні належні докази на підтвердження дійсної вартості спірного майна та відповідно дійсної ціни позову, що позбавляє суд можливості перевірити правильність сплати позивачем судового збору за заявлені вимоги майнового характеру.

Також, суд першої інстанції зауважив, що до заяви про усунення недоліків, представником позивача додано позовну заяву в новій редакції в одному екземплярі з доказом відправлення її відповідачу (квитанцією пошти), що на думку суду є також підставою для повернення позовної заяви позивачу.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до частин другої, третьої статті 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. У разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою.

Оскільки позивач з метою підтвердження ціни позову до позовної заяви додав довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості, то суд першої інстанції не мав повноважень вирішувати процесуальні питання щодо оцінки доказів на стадії відкриття провадження.

Зі змісту позовної заяви та заяви про усунення недоліків вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи він надав докази, якими, на його думку, ці обставини підтверджуються.

Згідно роз`яснень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху. Позивач виправив недоліки позовної заяви на власний розсуд.

Колегія суддів вважає, що позивач в повній мірі виконав вимоги суду першої інстанції, а тому підстав повертати позовну заяву у суду не було.

Разом з тим, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, могли бути усунуті під час підготовчого провадження та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачеві.

Крім того, посилання суду на те, що представником позивача додано позовну заяву в новій редакції в одному екземплярі з доказом відправлення її відповідачу (квитанцією пошти), взагалі не є підставою для повернення позовної заяви позивачу.

Підсумовуючи наведене, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви із зазначених судом підстав.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано неподаною та повернуто позовну заяву позивачу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Шалару Олексієм Іллічемзадовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2022 рокускасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Шалару Олексій Ілліч до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, повернути до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: Т.В. Серебрякова

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 17 серпня 2022 року.