Справа № 489/8911/21
Провадження № 2/489/1040/22
18 серпня 2022 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Микульшиної Г.А.,
із секретарем судового засідання Сухно А.В.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
представника третьої особи - Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради - Сімачевської І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, треті особи - Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
В грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, в якому просив визнати ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_10), ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_11), ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_10 ( НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому, починаючи з 07.10.2017, на праві власності на підставі договору дарування належить вищезазначена квартира. На даний час в квартирі зареєстровані всі вище перелічені особи. Ці особи є сторонніми для позивача людьми, з більшістю з них він не знайомий та ніколи не зустрічався. Єдиною знайомою йому особою серед зазначених є ОСОБА_10 , на ім`я якої ним було видано довіреність на представництво його інтересів в усіх без виключення підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності. Вказана довіреність була видана в зв`язку з тим, що позивач постійно проживає у місті Києві та не мав можливості особисто наглядати за своїм нерухомим майном, що і доручив виконувати ОСОБА_10 . Однак всупереч досягнутих домовленостей, остання особисто зареєструвалась у спірній квартирі, а також на власний розсуд зареєструвала там всіх вказаних осіб, зокрема трьох своїх неповнолітніх дітей. Спірна квартира не придатна для проживання, тому жодна з вказаних осіб в ній фактично ніколи не мешкала, комунальні послуги та витрати, пов`язані з використанням квартири, сплачує позивач.
При цьому позивач зазначає, що троє з перелічених осіб ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ) на теперішній час померли. Однак оскільки позивач не є їх родичем, він позбавлений можливості отримати свідоцтва про їх смерть та зняти їх з реєстрації в позасудовому порядку Щодо інших зареєстрованих осіб - відомості про їх місцезнаходження у позивача відсутні.
Реєстрація сторонніх осіб у належні йому квартирі позбавляє позивача ОСОБА_2 можливості в повному обсязі реалізувати свої права як власника, в зв`язку з чим він звернувся із даним позовом до суду.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.07.2022 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, судом за власною ініціативою було залучено ОСОБА_9 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, наголосила, що відсутність встановленого факту смерті трьох зареєстрованих осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 позбавляють позивача зняти їх з реєстрації у спірній квартирі в позасудовому порядку.
Представник служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Сімачевська І.І. заперечувала судовому засіданні проти виселення неповнолітніх дітей.
Відповідач Миколаївська міська рада відзиву на позовну заяву не надала, причини неявки представника суду не повідомила. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів.
Інші треті особи та їх представники в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились, та ухвалити заочне рішення.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.
Судом встановлено, що позивачу на підставі Договору дарування від 27.10.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Я.М., належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.11-12).
Згідно довіреності від 22.02.2018 ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , представляти його інтереси в усіх без виключення підприємствах, установах та організаціях незалежно від форм власності та галузевої належності, у тому числі, але не обмежуючись, в органах державної влади, з питань управління належною йому квартирою АДРЕСА_1 .
Згідно копії свідоцтва про смерті серії НОМЕР_2 ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.26).
На запит суду від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 09.02.2022 надійшли копії актових записів про смерть ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 55-61).
Тобто судом встановлено, що ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , ще до дати подачі позову.
На адресу суду від Відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області надійшли відповіді на запити, згідно яких встановлено, що станом на теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також неповнолітні: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 46-50).
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Враховуючи вищевикладене та те, що зареєстровані в квартирі особи є сторонніми для ОСОБА_2 , які за вказаною адресою не проживають і ніколи не проживали, позивач просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням належної йому на праві власності квартири.
При цьому вказані особи не були визначені позивачем в якості відповідачів, позовних вимог безпосередньо до них заявлено не було. В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Будь-яких клопотань від позивача на адресу суду не надходило. При цьому, за телефоном вказаним у позовній заяві особі, неодноразово роз`яснювалось про необхідність прибуття позивача або його представника в підготовче судове засідання. Судом за власною ініціативою, оскільки заявлено вимоги щодо прав та обов`язків осіб, які не є стороною у справі, було залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог. В ухвалі про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті (копія якої була направлена позивачу та з якою особисто був ознайомлений його представник при ознайомленні з матеріалами справи 12.08.2022) судом було наголошено на відсутності клопотання позивача про залучення зареєстрованих в квартирі осіб в якості відповідачів, що б сприяло повному і всебічному розгляду справи. Однак будь-яких клопотань з цього приводу на адресу суду не надходило.
Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, слід зауважити, що виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.
Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.
Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.
Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. ст. 48, 50, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас, позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Результати аналізу зазначених правових норм дають підстави для висновку про те, що чинним законодавством України передбачено, що лише позивачеві надана можливість вибору особи - відповідача, якій він адресує свої вимоги, і якщо той помилився з вибором відповідача, то таке слід визнати пред`явленням позову до неналежного відповідача, що тягне за собою, як наслідок, відмову у позові, що не позбавляє позивача можливості заявити новий позов, але вже до належного відповідача.

За загальним процесуальним правилом, суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. При цьому, такі дії суду, носять лише рекомендаційно-роз`яснювальний характер. Визначати відповідача у справі, має право лише позивач. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість незалучення кого-небудь з них до розгляду справи, як і залучення в неналежному статусі, позбавляє їх цієї можливості.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Позивачем заявлено вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, що належить йому на праві власності. Однак особи, які зареєстровані в квартирі та яких він бажає визнати такими, що втратили право користування нею, не були зазначені ним в якості відповідачів по справі, вимоги безпосередньо до них заявлено не було. Натомість в якості відповідача ОСОБА_2 визначено Миколаївську міську раду, яка жодним чином не може здійснювати правомочності щодо користування житловим приміщенням.

Суб`єктивний момент права користування нерухомим майном (квартирою) безпосередньо пов`язаний із особистістю користувача. Однак позивач ОСОБА_2 не залучив вказаних осіб (їх законних представників) до участі у справі в якості відповідачів - не зважаючи на роз`яснення суду, викладені в ухвалі від 19.07.2022 та неодноразових телефонних повідомленнях до закриття підготовчого судового засідання з пропозицією його обов`язкової участі у судових засіданнях.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позов подано до неналежного відповідача, тому в його задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4, 13, 19, 77-78, 81, 82, 89, 141, 175, 263-265, 280 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, треті особи - Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: Миколаївська міська рада, місце розташування: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ;

Третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, місце розташування: м. Миколаїв, просп. Богоявленський, 1, ;

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , місце розташування: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повний текст судового рішення складено 18.08.2022.

Суддя Г.А. Микульшина