ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/27937/21

Провадження № 22-ц/4820/890/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/27937/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2022 року (суддя Продан Б.Г., повне судове рішення складено 07 лютого 2022 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, АТ «Акцент-Банк» (далі АТ «А-БАНК») вказувало, що 15.02.2017 ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-заяви відповідачці надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та Правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначив, що свої зобов`язання за угодою виконав в повному обсязі, тоді як відповідачка не надала своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості за кредитом і відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із чим станом на 18.10.2021 наявна заборгованість у розмірі 72054,44 грн, що складається із: 64460,18 грн заборгованості за кредитом та 7594,26 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Тому «А-БАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № Б/Н від 14.06.2019 у сумі 72054,44 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, АТ «А-БАНК» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що посилання суду на відсутність підпису позичальниці на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, як на підставу відмови у позові, є необґрунтованим, адже цей кредитний договір є договором оферти і, як вбачається із розрахунку заборгованості, боржниця користувалась кредитом та ознайомилась з Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», підписавши Анкету заяву і погодилась з ними. Апелянт вказує, що відповідачка отримала кредитну картку та скористалась кредитними коштами, погодившись з умовами, що діяли на час зняття коштів і вже мала зобов`язання сплачувати відсотки. Банк вважає, що суд першої інстанції мав би стягнути відсотки у розмірі облікової ставки НБУ. Щодо посилання суду на правову позицію викладену в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, Банк вважає, що навіть приймаючи до уваги зазначену правову позицію, суд повинен був стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту, як це фактично зробив Верховий Суд у зазначеній постанові.

Зважаючи на викладене, АТ «А-БАНК» просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив від ОСОБА_1 не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в задоволенні позову суд, першої інстанції виходив з недоведеності Банком позовних вимог, адже у анкеті заяві відсутні відомості про видачу відповідачці кредитної картки, про умови кредитування (не зазначено кредитний ліміт, строк дії договору, розмір процентної ставки), не надано виписки по рахунку на підтвердження видачі ОСОБА_1 будь яких коштів, а надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи не містять підпису відповідачки, а відсутність цього реквізиту виключає можливість переконатися в тому, чи саме викладені у цих документах умови мали на увазі сторони та погодили їх, укладаючи кредитний договір.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права і ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт, або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч. 1 ст. 633 ЦК України).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі Закон №2664-ІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4)найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 15 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та А - БАНК було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання уповноваженою банком особою та відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. У цій анкеті заяві зазначається, що позичальник згоден, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між позичальником та банком Договір про надання банківських послуг. Та позичальниця засвідчила, що екземпляр договору погоджується отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua. Також, відповідачка підтвердила, що ознайомилась і згодна з Умовами і Правилами надання послуги накопичення «Скарбничка» і згодна оформити дану послугу (а.с.7).

Звертаючись до суду, позивач зазначав, на підставі анкети Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, через неналежне виконання позичальницею взятих на себе кредитних зобов`язань станом на 18.10.2021 виникла заборгованість у розмірі 72054,44 грн.

Судом встановлено, що при подачі позову, позивачем надано суду наступні додатки: клопотання про розгляд справи за відсутності позивача; розрахунок заборгованості; копію анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку від 15.02.2017; витяг з із Умов та Правил надання банківських послуг у А-БАНКУ та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», які не містять підпису відповідачки про ознайомлення саме з цією редакцією Умов та Правил і Тарифів; копію паспортів відповідачки; копію банківської ліцензії №16 від 26.10.2011; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо А БАНК; копія витягу із статуту АТ «А-БАНК»; копію довіреності представника позивача та платіжне доручення про сплату судового збору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у анкеті Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 15.02.2017, що підписана сторонами, відсутні посилання на те, яку саме послугу мала намір отримати та отримала ОСОБА_1 , звертаючись до Банку 15.02.2017 та у цій анкеті-Заяві відсутні такі істотні умови договору, як розмір кредиту та розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами і термін, на який надається кредит.

Як вбачається із позову Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредитної заборгованості, просив стягнути заборгованість за кредитом (64460,18 грн) та заборгованість по відсоткам (7594,26 грн) відповідно до п. 2.1.1.5.5, п. 2.1.1.5.6 та п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № Б/Н від 2017-02-15, посилався на копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-БАНК, на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та на Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», як невід`ємні частини кредитного договору № Б/Н від 2017-02-15, що укладений між сторонами.

При цьому, матеріали справи не містять належних доказів, що ОСОБА_1 15.02.2017 надано позивачем кредит, його розмір, надано кредитну карту «Універсальна» та, що саме ці: витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с. 7 зворот - 13) розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи станом на 15.02.2017 взагалі містили умови зокрема й щодо сплати відсотків,у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, у розмірах і порядку їх нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг в А-Банку, відсутність у заяві домовленості сторін про отримання відповідачкою саме кредитних коштів, їх розмір, видачу позивачем кредитної карти та відсутність домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що надані банком анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 15.02.2017, витяг з Умов та Правила банківських послуг в А-Банку і Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

А тому, висновки суду першої інстанції є такими, що ґрунтуються на вимогах матеріального та процесуального права.

І, з огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги щодо незаконності висновків суду першої інстанції про не ознайомлення позичальниці із Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами через відсутність її підпису на цих документах, що є підставою для відмови у позові є голослівними.

Також, посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду, що викладені в постановах від 09.07.2018 у справі №202/19403/13-ц, від 18.04.2018 у справі №705/6051/15-ц, від 14.02.2018 у справі №265/7652/15-ц і на висновки Верховного Суду України, що викладені по справах № 203/7644/13-ц та №604/29253/12-ц та на невірне застосування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду закріплених у постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17 є безпідставними, адже Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява №28342/95, §61).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, §31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, §65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, §36).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, тому суд першої інстанції при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин вірно врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, правовідносини у якій є подібними до правовідносин у цій справі, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту з огляду на його характер, спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну частину договору.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами є такими, що не заслуговують на увагу, адже А-БАНК не заявляло вимоги про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами саме на рівні облікової ставки Національного банку України та позивачем не надано суду першої інстанції відповідного розрахунку заборгованості. І за таких обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення відсотків в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що на спростування необґрунтованих сумнівів суду першої інстанції відносно розрахунку заборгованості Банком на підтвердження вірності розрахунку надається банківська виписка, судова колегія вважає їх безпідставними, адже зазначений доказ в порушення вимог ст. 83 ЦПК України не був поданий до суду першої інстанції не дивлячись на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.11.2021 про прийняття позовної заяви, відкриття провадження у справі та призначення її до підготовчого судового засідання, в якій судом на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України було роз`яснено позивачу його процесуальні права на подання доказів щодо підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог (а.с. 27). А згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини 2,3 статті 367 ЦПК України).

Доказів щодо неможливості подання банком такої виписки до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, матеріали справи не містять, таких доказів апелянтом до апеляційної скарги теж не надано та не заявлено відповідного клопотання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню; повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку; правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 12 травня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай