Провадження № 2/761/3530/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:

усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом зобов`язання відповідачів не чинити позивачу перешкод в користуванні житловою кімнатою площею 14,4 кв.м. та місцями загального користування: кухнею, санвузлом та коридором в квартирі АДРЕСА_1 ;

вселити позивача у житлову кімнату площею 14,4 кв.м. квартири АДРЕСА_1 та місця загального користування;

визначити порядок користування місцями загального користування наступним чином: в кухні площею 6,20 кв.м. залишити по одному кухонному столу і підвісній шафі сторін, зобов`язавши відповідачів прибрати інші предмети; виділити в користування сторонам по два пальники газової плити; в сумісному санвузлі залишити по одній підвісній вішалці і по одній туалетній поличці сторін, зобов`язавши відповідачів прибрати інші предмети і заборонивши їм сушити білизну в сумісному санвузлі; в коридорі площею 5,9 кв.м. залишити по одній вішалці сторін і по одній тумбі для взуття, зобов`язавши відповідачів прибрати з коридору інші предмети; зобов`язати відповідачів передати позивачу дублікат ключів від сараю, надати останньому можливість спільно з відповідачами користуватись сараєм.

Вимоги обгрунтовані тим, що сину позивача - ОСОБА_5 належить на праві власності 46/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Як зазначає позивач, син надав їй право користування зазначеною частиною квартири, що підтверджується нотаріально посвідченими довіреностями.

Однак відповідачі яким належить інша частина квартири постійно чинять позивачу перешкоди в користуванні зазначеним житловим приміщенням.

В судове засідання позивач не з`явилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи в її відсутність та просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, відзив на заявлені вимоги до суду не направили.

Третя особа - звернулась до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просив позовні вимоги задовольнити.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 на праві власності належить 46/100 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 22.2 кв.м., що підтверджується копією Свідоцтва про право власності від 26.01.1995 року.

З копії технічного паспорту вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є квартирою спільного заселення та частина що належить на праві власності ОСОБА_5 складається з наступних приміщень: кімната - 14,4 кв.м., кухня площею 6,2 кв.м., вбиральня площею 1,8 кв.м., коридор 6,8 кв.м., вбудована шафа площею 0,7 кв.м. Загальна площа квартири згідно технічним паспортом становить 47,5 кв.м.

Як зазначила позивач та встановлено низкою судових рішень - відповідачі займають у зазначеній квартирі кімнату площею 17,6 кв.м. та в спільному користуванні залишаються місця загального користування - коридор, кухня, санвузол.

На підтвердження факту проживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 позивач надала довідку форми №3 від 02.09.2014 року за №2152, що видана ТОВ «Київжитлосвіт».

Однак суд не може взяти до уваги зазначену довідку, оскільки 3 грудня 2016 року, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 №861, якою внесено зміни до постанов Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. №470 і Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. №117, довідка за Формою №3 (про склад сім`ї) втратила чинність та її виключено з переліку документів.

Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження проживання в квартирі відповідачів чи інших осіб на момент розгляду даної справи.

В той же час, перед відкриттям провадження у справі на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України суд здійснив запит щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів та з відповідей вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані:

-з 21.08.1997 року - ОСОБА_2 ,

-з 07.04.2000 року - ОСОБА_4 ,

-з 23.01.1998 року - ОСОБА_3 .

З копії свідоцтва про право власності на житло від 19.02.1998 року вбачається, що ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частках належить на праві влансості 54/100 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 26,2 кв.м.

Довіреністю від 04.10.2019 року, яка посвідчена державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. та зареєстрована в реєстрі за №18-78 ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_7 мати вільний вхід в квартиру, здійснювати поточний ремонт квартири, проводити ремонтні роботи, переобладнання, перепланування, переоснащення, замінювати санітарно-технічні прилади в квартирі АДРЕСА_1 .

Довіреність видана строком на п`ять років та дійсна до 04.10.2024 року.

З матеріалів справи вбачається стійкий конфлікт між ОСОБА_5 та сім`єю ОСОБА_2 і як наслідок ОСОБА_5 неодноразово звертався до Шевченківського районного суду м.Києва з приводу вирішення питань користування квартирою.

Так рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07.04.1997 року зобов`язано ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні кухнею, санвузлом, коридором та сараєм квартири АДРЕСА_1 та встановлено порядок користування місцями загального користування наступним чином: в кухні площею 6,20 кв.м залишити по одному кухонному столу і підвісній шафі сторін, зобов`язавши відповідачів прибрати інші предмети; виділено в користування сторонам по два пальники газової плити; в сумісному санвузлі залишити по одній підвісній вішалці і по одній туалетній поличці сторін, зобов`язавши відповідачів прибрати інші предмети і заборонивши їх сушити білизну в сумісному санвузлі; в коридорі площею 5,9 кв.м залишити по одній вішалці сторін і по одній тумбі для взуття, зобов`язавши відповідачів прибрати з коридору інші предмети; зобов`язати відповідачів передати позивачу дублікат ключів від сараю, надати останньому можливість спільно з відповідачами користуватись сараєм.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 27.09.2017 року (справа №761/14137/17) зобов`язано ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ОСОБА_9 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні виділеної останньому житловою кімнатою площею 14,4 кв.м. та місцями загального користування: кухнею, санвузлом та коридором в квартирі АДРЕСА_1 .

Вказаним рішенням суду встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.01.2012 по справі № 2-7600/11 позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 задоволено частково, виселено відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 4 з 46/100 частини квартири АДРЕСА_1 та зобов`язано відповідачів не чинити перешкоди у користуванні позивачу належною йому часткою вказаною квартири.

Вказані рішення набрали законної сили.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2014 по справі № 761/25402/13-ц позовні вимоги позивача до відповідачів задоволено частково, зокрема, зобов`язано відповідачів не чинити перешкоди у користуванні місцями загального користування: кухнею, коридором, санвузлом в спірній квартирі.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.10.2014 змінено рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2014 та виключено з мотивувальної частини вказівку про те, що відповідач ОСОБА_9 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .

Вказаними рішеннями суду встановлено ту обставину, що у спільному користуванні сторін знаходяться місця загального користування: кухня площею 6,20 кв.м, коридор площею 5,90 кв.м, санвузол (ванна і туалет).

Крім того, рішеннями суду встановлено, що відповідачі своїми діями чинили перешкоди ОСОБА_5 у користуванні місцями загального користування.

Як вбачається з листа Шевченківського управління поліції ГУНП у м.Києві від 31.12.2018 року за №М-6538/56-2018 адресованого ОСОБА_1 , встановлено надходження звернення щодо вчинення перешкод в користуванні комунальною квартирою з боку родини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 в період часу 2017-2018 роках.

В той же час із вказаного листа не можливо однозначно встановити хто був суб`єктом звернення до правоохоронних органів та чиїх порушених прав вони стосувались, оскільки позивач є довіреною особою ОСОБА_5 , в тому числі що стосується питання користування квартирою.

Позивач не надала суду копій звернень від власного імені про порушення її прав та неможливості користуватись квартирою.

Згідно зі ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (стаття 318 ЦК України).

Як визначає стаття 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Аналогічні положення містяться в статті 150 ЖК України.

У відповідності до ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як пояснила позивач, вона має на праві власності іншу квартиру та на даний час в ній проживає її син - третя особа у справі, оскільки і йому чинять перешкоди в користуванні частиною квартири. Однак позивач не надала суду доказів на підтвердження належності їй на праві власності іншого нерухомого житла придатного для проживання.

Крім того, варто зауважити, що право користування позивача залежить від права користування власника квартири, тобто в даному випадку, третьої особи. В той же час рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07.04.1997 року встановлено порядок користування квартирою всіма співвласниками, тому суд вважає, що вказаний порядок користування квартирою встановлений і для позивача, яка користується квартирою за згодою власника.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що відповідачі їй чинять перешкоди в користуванні частиною квартири та вона не має можливості проживати в ній, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 11, 12, 13, 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула