Справа № 201/3009/21
Провадження № 2/201/221/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

17 березня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Наумової О.С., за участю секретаря Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу),

ВСТАНОВИВ:

24.03.2021р. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) (а.с. 1-4).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 12.07.2021р. відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням, відповідно до ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 98).

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 13.04.2018р. міжПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AM.5886480, яким було забезпечено автомобіль «Subaru», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

10.08.2018р. у Дніпрі по вул. Дольніка, 8А, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та забезпеченого автомобіля «Subaru», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.04.2019р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.04.2019р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

05.09.2018р. до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулася ОСОБА_3 з заявою про пошкодження транспортного засобу, в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, здійснив виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 в розмірі 45 014,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 32791 від 16.07.2019р.

Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в якості страхового відшкодування в розмірі 45 014,25 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн.

Представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» Усенко А.М. (діє на підставі довіреності від 20.02.2020р. № 1623 а.с. 111) надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 109).

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 08.08.2021р., 23.09.2021р., 09.11.2021р., 27.01.2022р. і на 17.03.2022р. не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся на адресу реєстрації, підтверджену відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області від 07.06.2021р. (а.с. 97, 99, 103, 105).

Враховуючи, що відповідач виходячи з положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи 17.03.2022р. здійснювався за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

13.04.2018р. між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AM.5886480, яким забезпечено автомобіль «Subaru», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 44-45).

За цим договором № AM.5886480 від 13.04.2018р., ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник, в свою чергу зобов`язався, дотримуватись умов договору страхування, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

10.08.2018р. у Дніпрі по вул. Дольніка, 8А, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та забезпеченого автомобіля «Subaru», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п.п. 2.10 (а), 12.1, 13.1 ПДР України. Внаслідок даної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 49-51).

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.04.2019р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (справа № 201/10870/18) (а.с. 59-63).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.04.2019р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП (справа № 201/10902/18) (а.с. 64-67).

14.05.2019р. до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулась ОСОБА_3 із заявою про пошкодження транспортного засобу, у зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору (а.с. 52).

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, здійснив виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 в розмірі 45 014,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 32791 від 16.07.2019р. (а.с. 87).

Частинами 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п.п. 1.3, 1.7, 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до п. 33.1.4 ч. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів мають право залишити місце ДТП лише після складання протоколу про адміністративне правопорушення (або Європротоколу). Та зобов`язані зберігати пошкоджений транспортний засіб у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник, а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна транспортного засобу.

Згідно з пп. В п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок водіїв та власники транспортних засобів залишити місце ДТП лише після складання протоколу про адміністративне правопорушення (або Європротоколу).

Відповідно до ст. 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Як зазначалось вище, згідно з приписами ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», регресний позов страховика та МТСБУ може бути поданий до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р., провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), згідно з яким, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015р. у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим, що відповідає висновкам, зробленим у постановах від 28.03.2018р. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №183/791/16-ц (ЄДРСРУ № 73219603) та від 28.02.2018р. у справі №521/16989/13-ц (ЄДРСРУ № 72587626).

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає, що сторонами виникло право зворотної вимоги (регресу), оскільки позивач виплатив страхове відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна платника у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, зокрема те, що відповідач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, також відшкодування позивачем потерпілій особі страхового відшкодування, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 45 014,25 грн., перейшло право вимоги, яке ОСОБА_3 , на підставі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, мала би до відповідача ОСОБА_1 , а відтак, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 49959 від 29.01.2021р. (а.с. 92).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»(ЄДРПОУ 20782312, IBAN НОМЕР_4 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) в якості страхового відшкодування в розмірі 45 014,25 грн. (сорок п`ять тисяч чотирнадцять гривень 25 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»(, IBAN НОМЕР_4 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 25 березня 2022 року.

Суддя О.С. Наумова