_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-6278/10
Провадження № 6/947/101/22
УХВАЛА

про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон

10.05.2022 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю боржника ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 ,

представника стягувача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Заступник прокурора Київського району м. Одеси (Одеська місцева прокуратура № 1), що діє в інтересах АТ "Державний ощадний банк України", Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування заходів тимчасової заборони виїзду за межі України, вжитих по справі № 2-6278/10 за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2022 року заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), встановлене ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2011 року (провадження № 2-6278/2010).

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2011 року їй встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Про наявність заборони ОСОБА_1 дізналась намагаючись перетнути державний кордон 26.03.2022 року.

Підставою для скасування тимчасового обмеження вказує, що нею особисто до 2020 року ніколи не отримувались ні заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2010 року, яким з неї було стягнуто заборгованість у розмірі 232 519.67 грн., ні постанови про відкриття виконавчого провадження № 25812246, в рамках якого їй у подальшому 05.10.2011 року судом було обмежено право виїзду за кордон, ані постанови про відкриття ВП № 60411813, яке зараз триває.

Боргові зобов`язання ОСОБА_1 перед банком вважає погашеними, а рішення, яким з неї їх було повторно стягнуто, незаконним, що є предметом розгляду цивільної справи № 2-6278/10 у Одеському апеляційному суді.

Крім того, вказувала на те, що враховуючи встановлений воєнний стан на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, та його продовження відповідно до Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року та активні бойові дії на території України, що зумовлюють для громадян високій рівень небезпеки перебування в країні, проте вона та її неповнолітній син позбавлені можливості задля уникнення небезпеки для свого життя покинути територію України.

Вищевказані обставини і стали підставо для звернення до суду з даною заявою.

Частиною 6 ст. 441 ЦПК України передбачено, що суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судове засідання з`явилась боржник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , які вимоги заяви підтримали в повному обсязі та наполягали на її задоволенні, при цьому ОСОБА_1 зазначила, що дане обмеження порушує її конституційні права та законні інтереси. Також зазначала, що вона взагалі не ухилялась від виконання судового рішення, місце її проживання відомо державному виконавцю та, більш того, на належне їй нерухоме майно було накладено арешт.

Представник стягувача АТ «Державний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» - Шидерова Наталя Сеергіївна у судовому засіданні у задоволенні заяви просила відмовити, посилаючись на непогашену заборгованість за рішенням суду.

Інші сторони по справі у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Розглянувши подану заяву, суд прийшов до висновку про можливість її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала справа № 2-6278/10 за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2010 року позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний /банк України» було задоволено, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України, заборгованість: по виплаті іпотечного кредитного договору № 1341 від 28 липня 2008 року у розмірі 232 519, 67 гри., яка складається: заборгованість цо кредиту у розмірі 60 626, 44 гривень заборгованість по. відсоткам у розмірі 141 620, 39 грн.. пеня за прострочення сплати відсотків у розмірі 23 147,84 грн., штраф у розмірі 7 125, 00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати по оплаті: державного мита у розмірі 116, 25 гри. та інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 60,00 грн. та стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави витрати по оплаті: державного мита у розмірі 116, 25 гривень та інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 60,00грн.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2009 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 була стягнута заборгованість задоговором про іпотечний кредит №1341 від 28 липня 2008 року у розмірі 748 172,41 гривень та звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

На виконання вказаного рішення, за згодою банку квартира, що була предметом іпотеки, була реалізована. Судом встановлено, що реалізація вказаної квартири була здійснена у добровільному прорядку. Для реалізації предмету іпотеки представником банку приватному нотаріусу була надіслана заява про погашення боргу за кредитом.

Однак, банк знову звернувся до суду та отримав 05 листопада 2010 року судове рішення про стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 232 519,67грн.

10 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2010 року.

За наслідком розгляду вказаної заяви, ухвалою суду від 23.02.2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду було залишено без задоволення.

Виконавче провадження № 60411813 перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за поданням якого, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2011 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) у праві віїзду за межі України (без вилучення паспорту) до виконання нею своїх зобов`язань перед стягувачами ВАТ "Державний ощадний банк України та ДПІ у Київському районі м. Одеси за рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-6278/10 про стягнення боргу в розмірі 232519,67 грн. та 176,25 грн.

За умовами ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

У відповідності до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Крім цього, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Подання держаного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України. Під час розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно розділам VII, VIII, IX Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

В академічному тлумачному словнику української мови слово «ухилення» тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Суд враховує, що доказів того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язання у судовому засіданні надано не було, натомість, продаж іпотечної квартири, та передача грошових коштів банку свідчить про добровільне виконання своїх обов`язків боржником.

Як вже зазначалось вище, ОСОБА_1 зверталась до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 05 листопада 2010 року.

В ході розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 стверджувала, що кредит, із яким було пов`язано ухвалення заочного рішення Київським районним судом м.Одеси, нею був погашений у повному обсязі ще у березні 2010 року. Також зазначає, що кредит було сплачено нею внаслідок продажу 19.03.2010 року іпотечної квартири (за договором іпотеки N 968, від 28.07.2008 року із ВАТ «Ощадбанк Україна», за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 і на момент вилучення запису про іпотечне обтяження, з боку ВАТ «Ощадбанк Україна» на адресу приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. з боку банка було надано офіційний лист, що ВАТ «Ощадбанк Україна» не має претензій до ОСОБА_1 , а грошові кошти за договором про іпотечний кредит №1341 від 28.07.2008 року, - ОСОБА_1 сплачено у повному обсязі.

При цьому, судом приймається до уваги, що згідно положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення. Таким чином, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Верховний Суд України у постанові від 19 травня 2015 року №667/4594/14-а дійшов висновку, що відсутність відповідного фінансового забезпечення може вважатися поважною причиною невиконання судового рішення.

Заявниця зазначає, що матеріали ВП № 25812246, заведеного у 2011 році (в рамках якого її було тимчасово обмежено виїзді, та яке у подальшому було знищене за давністю зберігання) та № 60411813 (яке наразі триває) - не містять та не містили жодного належного повідомлення ОСОБА_1 про наявність таких виконавчих проваджень та проведення відносно неї виконавчих дій.

Про існування заочного рішення від 05.11.2010 року по справі № 2-6278/10, тобто про наявність взагалі свого обов`язку із сплати боргу перед банком, покладеного на неї на підставі вказаного рішення, ОСОБА_1 дізналась лише у 2020 ропі, після ознайомлення з матеріалами ВП, після чого відразу звернулась до Київського районного суду м. Одеси із заявою про скасування зазначеного заочного рішення від 05.11.2010 року по справі № 2-6278/10.

Суд погоджується з доводами ОСОБА_1 , що бездіяльність органу ДВС стосовно належного повідомлення її про наявність виконавчих проваджень не може свідчити про навмисне ухилення нею від виконання своїх обов`язків.

Окрім вищезазначеного, ОСОБА_1 до даної заяви додає копію постанови від 22.11.2019 року державного виконавця про арешт нерухомого майна боржника.

З наданах відомостей вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0174, яка розташована в АДРЕСА_5 .

Таким чином, на думку суду, ніщо не заважає державному виконавцю здійснювати дії щодо реалізації вказаної нерухомості.

Втім, як відомо, тимчасова заборона у перетині кордону є крайнім заходом стосовно недобросовісних боржників, які знають про наявність рішення про стягнення, не мають майна, дійсно ховаються від виконання рішення суду та особисто вчиняють дії, щоб вказане-рішення не виконувати.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п.8).

Відповідно ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

Стаття 441 ЦПК України регламентує процедуру введення судом тимчасового обмеження у виїзді за кордон при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб). Вказана можливість є виключним засобом реагування на факт ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки відповідно до ст.16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 року, кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом № 11, які у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04.11.1950 року» від 17.07.1997 року, є частиною національного законодавства України, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Крім цього, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення. Таким чином, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України».

Крім цього, судом враховано те, що на теперішній час в Україні оголошено військовий стан. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який введений в дію Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. ОСОБА_1 та її неповнолітній син позбавлені можливості задля уникнення небезпеки для свого життя покинути територію України.

Таким чином, враховуючи вищевказане та беручи до уваги те, що в судовому засіданні не встановлено обставин умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань згідно рішення суду, керуючись принципом верховенства права та пропорційності, суд приходить до висновку, що заява про скасування такого обмеження підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 441 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Заступник прокурора Київського району м. Одеси (Одеська місцева прокуратура № 1), що діє в інтересах АТ "Державний ощадний банк України", Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування заходів тимчасової заборони виїзду за межі України, вжитих по справі № 2-6278/10 за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), встановлене ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2011 року (провадження № 2-6278/2010).

Копію ухвали суду направити до Адміністрації державної прикордонної служби України та сторонам по справі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Куриленко О. М.