Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2022 року м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючої судді Миколаєнко Т.А.,
за участі: секретаря судового засідання Хандусь І.А.,
прокурора Пітюренка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Будищенська сільська рада Черкаського району Черкаської області; про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками водного фонду, шляхом визнання незаконним та скасування рішення, а також скасування державної реєстрації права приватної власностіна земельні ділянки, з одночасним припиненням речового права на них,

в с т а н о в и в :

12 вересня 2018 року заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури, в інтересах держави, звернувся до суду з позовом до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому, з урахуванням заяви заступника керівника Черкаської окружної прокуратури Троцька Є.В. про зміну предмету позову від 23 листопада 2021 року /т. 2 а.с. 36-43/, просить суд:
- усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» від 08.10.2015 № 56-4, в частині відведення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0226, загальною площею 0,0833 га, ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0215, загальною площею 0,0826 га, та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0223, загальною площею 0,0868 га, що розташовані в адміністративних межах Будищенської сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок;
- усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), № 11862179 від 30.10.2015, на земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0226, площею 0,0833 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, з одночасним припиненням речового права на неї;
- усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), № 12244036 від 16.11.2015, на земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0215, площею 0,0826 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, з одночасним припиненням речового права на неї;
- усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ), № 11823329 від 28.10.2015, на земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0223, площею 0,0868 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, з одночасним припиненням речового права на неї;
- стягнути із відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури (код за ) на р/р UА0003751, код класифікації видатків бюджету 2800, судовий збір у розмірі 7 048 гривень 00 копійок.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 53-20 від 10 липня 2015 року надано дозволи громадянам, у тому числі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,10 га кожна, з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва.
У подальшому, рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-4 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» затверджено проекти землеустрою та надано у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_1 , у тому числі: ОСОБА_1 за кадастровим номером :04:005:0226, загальною площею 0,0833 га, ОСОБА_2 за кадастровим номером :04:005:0215, загальною площею 0,0826 га, та ОСОБА_3 за кадастровим номером :04:005:0223, загальною площею 0,0868 га, а п. 37 спірного рішення вказані земельні ділянки віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, які будуть використовуватись для індивідуального дачного будівництва.
На підставі вказаного рішення сесії сільської ради ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровано право власності на спірні земельні ділянки та отримано свідоцтва на право власності серії НОМЕР_4 від 02 листопада 2015 року, № 48515991 від 26 листопада 2015 року та серії САК № 318460 від 30 жовтня 2015 року, відповідно.
Прокурор вважає, що дане рішення сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-4 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам», у частині затвердження проектів із землеустрою щодо відведення та передачі ОСОБА_1 земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0226, загальною площею 0,0833 га, ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0215, загальною площею 0,0826 га, та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0223, загальною площею 0,0868 га, а також у частині зміни їхнього цільового призначення, підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки не відповідає вимогам чинного земельного законодавства, зокрема: в частині неможливості перебування земель водного фонду (земель, зайнятих прибережними захисними смугами) у приватній власності; в частині відведення землі для містобудівних потреб без наявності розроблених та затверджених детального плану території або іншої містобудівної документації; в частині порушення порядку встановлення цільового призначення земельних ділянок; відсутності погодження проектів із землеустрою центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, та структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища; не проведення обов`язкової експертизи землевпорядної документації.
Крім того, прокурор вказує, що рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 25-25 від 31 жовтня 2008 року ТОВ «Юніон ТПК» надано у довгострокову оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 9,0 га під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу, з них: за рахунок земель Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження) 1,1903 га; за рахунок земель загального користування (болота) 7,8097 га; у межах населеного пункту с. Свидівок Черкаського району Черкаської області; за рахунок якої у подальшому і відведено у власність спірні земельні ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
На підставі вказаного рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району, 26 листопада 2008 року між ТОВ «Юніон ТПК» та сільською радою укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 9,0 га, з них: 1,1903 га інші зелені захисні насадження; 7,8097 га болота.
Рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 37-11 від 14 березня 2014 року припинено договір оренди землі з ТОВ «Юніон ТПК», а земельну ділянку віднесено до земель запасу сільської ради.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення та підлягає погодженню в порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України.
Відтак, встановлення цільового призначення земельних ділянок, на думку прокурора, мав здійснювати орган державної влади відповідно до наданих Земельним кодексом повноважень.
Оскільки ТОВ «Юніон ТПК» у користування відведено земельну ділянку, яка містила у своєму складі землі водного фонду, а під час відведення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірних земельних ділянок процедури зміни цільового призначення дотримано не було, цільове призначення спірних земельних ділянок, на переконання прокурора, залишилось незмінним: «землі водного фонду (болота)», щодо яких установлено особливий правовий режим використання.
Прокурор вважає, що зазначення у рішенні Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-4 від 08 жовтня 2015 року цільового призначення спірних земельних ділянок як землі рекреаційного призначення, створює реальну загрозу їх раціональному використанню та охороні саме як земель водного фонду (болота).
Також прокурором встановлено, що рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-26 від 08 жовтня 2015 року затверджено розроблений КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради генеральний план розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в АДРЕСА_1 .
У той же час, відповідно до листа КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради № 11 від 07 червня 2018 року, містобудівна документація, що затверджена рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-26 від 08 жовтня 2015 року, зокрема, генеральний план розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в АДРЕСА_1 , ПКВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради не розроблялась.
Більше того, навіть у разі розроблення КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради містобудівної документації, на підставі якої у власність громадянам, у тому числі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було відведено спірні земельні ділянки, вона не відповідає вимогам законодавства у частині порядку її розроблення, погодження і затвердження, що підтверджується листом Управління архітектури та містобудування Черкаської обласної державної адміністрації № 01-01-24/386 від 08 червня 2018 року.
Містобудівною документацією, яка б надавала можливість відведення спірних земельних ділянок, є план зонування або детальний план території, які затверджуються відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 290 від 16.11.2011 року, тобто проект детального плану повинен бути розглянутий на засіданні архітектурно-містобудівної ради та пройти процедуру громадського обговорення щодо врахування громадських інтересів.
З урахуванням наведеного, прокурор стверджує, що спірні земельні ділянки для потреб індивідуального дачного будівництва відведено на підставі розробленої, погодженої та затвердженої не у відповідності до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 290 від 16.11.2011 року містобудівної документації.
Саме тому в проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, у порушення вимог ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України, відсутній належний, наданий у відповідності до вимог містобудівного законодавства, висновок про їхнє погодження або відмову в погодженні відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації.
За вказаних обставин, на думку прокурора, при затвердженні проектів землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельних ділянок у приватну власність для індивідуального дачного будівництва Свидівоцькою сільською радою порушено вимоги ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України щодо необхідності погодження проектів відведення відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА.
Крім того, згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 10-23-0.9-2994/2-18 від 05 травня 2018 року, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру цільове призначення спірних земельних ділянок для дачного будівництва. Документація із землеустрою з вказаним цільовим призначенням на проведення державної експертизи не надходила.
Затвердження проектів щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких встановлено як землі рекреаційного призначення, до отримання позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації, прокурор вважає грубим порушенням вимог чинного законодавства.
Також, на переконання прокурора, проектна документація щодо відведення у власність відповідачам спірних земельних ділянок, на підставі положень ч. 3 ст. 186-1 ЗК України, підлягала погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, чого дотримано не було, що підтверджено листом Державного агентства водних ресурсів України № 4994/9/11-18 від 20 серпня 2018 року.
Водночас, прокурор наголошує на тому, що спірним рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-4 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам», усупереч вимогам ст.ст. 60, 61 ЗК України та ст.ст. 58, 88 ВК України, у власність громадян, у тому числі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , фактично передано прибережну смугу Кременчуцького водосховища, оскільки згідно проведених ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» геодезичних обмірів, спірні земельні ділянки повністю входять до нормативно визначеної законодавством 100-метрової зони прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища.
З урахуванням наведеного, прокурор стверджує, що рішення сесії Свидівоцької сільської ради № 56-4 від 08 жовтня 2015 року в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0226, загальною площею 0,0833 га, ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0215, загальною площею 0,0826 га, та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0223, загальною площею 0,0868 га, а також зміни їхнього цільового призначення, прийняте всупереч ст.ст. 20, 58-61, 84, ч. 9 ст. 118, ст. 186-1 ЗК України, ст.ст. 4, 85-89 ВК України, у зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 21, 152, 155 ЗК України, ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, підлягає визнанню судом незаконним та скасуванню.
Крім того, враховуючи, що рішення Свидівоцької сільської ради № 56-4 від 08 жовтня 2015 року є особливим видом правочину (оскільки на підставі його вчинення виникли правовідносини власності у відповідачів на землю), прокурор вважає обґрунтованою необхідність застосування наслідків його недійсності, що полягають, у тому числі, у скасуванні державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на незаконно набуті земельні ділянки.
Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Соколишиної Л.Б. від 14 вересня 2018 року позовну заяву заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради, свідоцтв про право власності залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків /т. 1 а.с. 110-111/.
Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Соколишиної Л.Б. від 29 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження /т. 1 а.с. 121/.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2018 року задоволено заяву прокурора про забезпечення позову; накладено арешт та заборонено вчиняти будь-які дії, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини щодо земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1 , які належать: ОСОБА_1 за кадастровим номером :04:005:0226, загальною площею 0,0833 га; ОСОБА_2 за кадастровим номером :04:005:0215, загальною площею 0,0826 га; ОСОБА_3 за кадастровим номером :04:005:0223, загальною площею 0,0868 га /т. 1 а.с. 123/.

25 лютого 2019 року відповідачем ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву разом із доказами направлення його копії іншим учасникам справи, який отримано судом 01 березня 2019 року /т. 1 а.с. 175-183/.

У вказаній заяві по суті справи відповідач ОСОБА_1 просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури у повному обсязі, з огляду на те, що прокурором не доведено, у чому полягає порушення інтересів держави; не визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; не взято до уваги рішення Свидівоцької сільської ради від 26 червня 2002 року № 2-19 «Про встановлення захисної прибережної смуги сіл Свидівок та Сокирно», а також рішення Черкаської обласної ради від 14 серпня 2001 року «Про віднесення земель Кременчуцького водосховища до земель загального користування сільських рад».
Відзив долучено судом до матеріалів справи.

22 березня 2019 року від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшли клопотання про залишення позову без розгляду, ідентичні за змістом /т. 1 а.с. 199-202, 205-208/.

Ухвалою суду від 25 березня 2019 року провадження у справі зупинено до прийняття кінцевого рішення Касаційним цивільним судом Верховного Суду в цивільній справі № 707/1298/18 /т. 1 а.с. 221/.
У зв`язку зі звільненням головуючої судді ОСОБА_4 з посади судді Черкаського районного суду Черкаської області у відставку, розпорядженням керівника апарату Черкаського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2020 року за № 52 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи /т. 1 а.с. 222/.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 серпня 2020 року визначено нового головуючого суддю Миколаєнко Т.А. /т. 1 а.с. 223/.
Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 02 вересня 2021 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження, поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 25 жовтня 2021 року /т. 1 а.с. 239-240/.
25 жовтня 2021 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Поддимай А.Б. проведення підготовчого розгляду справи відкладено до 30 листопада 2021 року.
30 листопада 2021 року у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про повідомлення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Поддимай А.Б. про дату, час та місце розгляду справи, підготовче судове засідання відкладено до 13 січня 2022 року.
Ухвалами Черкаського районного суду Черкаської області від 13 січня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотань відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду /т. 2 а.с. 62-67/; замінено у даній цивільній справі орган прокуратури, який діє в інтересах держави, з Черкаської місцевої прокуратури на Черкаську окружну прокуратуру; допущено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів, Будищенську сільську раду Черкаського району Черкаської області; відмовлено узадоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Поддимай А.Б. про надання часу на підготовку відзиву по справі; прийнято заяву заступника керівника Черкаської окружної прокуратури про зміну предмету позову від 23 листопада 2021 року, що надійшла до канцелярії суду 24 листопада 2021 року; запропоновано відповідачам протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позов з урахуванням заяви про зміну предмету позову; встановлено третій особі п`ятнадцятиденний строк із дня вручення даної ухвали для подачі письмових пояснень; підготовче судове засідання відкладено до 21 лютого 2022 року /т. 2 а.с. 73-78/.
Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 04 квітня 2022 року /т. 2 а.с. 104-105/.
04 квітня 2022 року у зв`язку з неявкою учасників справи проведення розгляду справи відкладено до 12 травня 2022 року.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги (у редакції заяви про зміну предмету позову) підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, виходячи з підстав, наведених у позові. Доповнень не мав.
Представник відповідача Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Поддимай А.Б., а також представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися повторно.
При цьому, представник Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області ОСОБА_6 направила на офіційну електронну адресу суду клопотання про проведення розгляду справи без її участі, правової позиції щодо суті спору не висловила/т. 2 а.с. 98/.

Правом на подачу відзиву на позовну заяву з урахуванням заяви про зміну предмету позову у встановлений судом строк відповідачі не скористалися.
Від третьої особи письмових пояснень по суті справи не надходило.
Згідно з частиною 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
За приписами частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести судове засідання за даної явки учасників справи.
За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заслухавши вступне слово прокурора, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд виходить із таких міркувань.
Судом установлено, що відповідно до висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області № 1305 від 07 листопада 2007 року Держуправлінням погоджено вибір земельної ділянки площею 9,0 га Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніон ТПК» під розміщення культурно-оздоровчого центру та човнового причалу в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах с. Свидівок, у довгострокову оренду терміном на 49 років, без права капітального будівництва, без права викупу, при умові збереження захисних лісових насаджень та забезпечення дотримання вимог п. 18 даного висновку. У пунктах 5, 6 указаного висновку зазначено категорію земель землі водного фонду; загальна площа та склад угідь земельної ділянки: 9,0 га, з них: 6,0 га болота, 3,0 га захисні зелені насадження /т. 1 а.с. 47-49/.
Рішенням Свидівоцької сільської ради № 15-16 від 23 листопада 2007 року «Про надання ТОВ «Юніон ТПК» дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу» ТОВ «Юніон ТПК» надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки площею 9 га під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу в адмінмежах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок по вул. Дахнівській, у довгострокове користування на умовах оренди терміном на 49 років, без права капітального будівництва /т. 1 а.с. 41/.
З висновку відділу земельних ресурсів у Черкаському районі Черкаської області № 540/01-04 від 06 березня 2008 року вбачається, що відділ погоджує проект землеустрою та вважає за можливе відвести земельну ділянку ТОВ «Юніон ТПК», площею 9,0 га, з них: 1,1903 га за рахунок земель Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження); 7,8097 га за рахунок земель загального користування (болота); під розміщення культурно-оздоровчого центру та човнового причалу в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах с. Свидівок, вул. Дахнівська, у довгострокову оренду терміном на 49 років /т. 1 а.с. 46/.
Відповідно до висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області № 526 від 18 квітня 2008 року Держуправлінням погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 9,00 га Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніон ТПК» під розміщення культурно-оздоровчого центру та човнового причалу в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах с. Свидівок, у довгострокову оренду терміном на 49 років, без права капітального будівництва, при умові збереження захисних лісових насаджень та забезпечення дотримання вимог п. 18 даного висновку. У пунктах 5, 6 указаного висновку зазначено категорію земель землі водного фонду; загальна площа та склад угідь земельної ділянки: 9,0 га, з них: 6,0 га болота, 3,0 га захисні зелені насадження /т. 1 а.с. 44-45/.
Крім того, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 9,00 га Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніон ТПК» під розміщення культурно-оздоровчого центру та човнового причалу в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах с. Свидівок, вул. Дахнівська, у довгострокову оренду терміном на 49 років, отримав позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації /т. 1 а.с. 50-51/.
Рішенням Свидівоцької сільської ради № 25-25 від 31 жовтня 2008 року ТОВ «Юніон ТПК» надано у довгострокову оренду терміном на 49 років з правом подальшого викупу земельну ділянку площею 9,0 га під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу, з них: за рахунок земель Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження) 1,1903 га; за рахунок земель загального користування (болота) 7,8097 га; у межах населеного пункту АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 52/.
Як встановлено з договору оренди землі від 26 листопада 2008 року, укладеного між Свидівоцькою сільською радою та ТОВ «Юніон ТПК», орендарю на підставі рішення Свидівоцької сільської ради від 31 жовтня 2008 року № 25-25 надано орендодавцем у строкове платне користування земельну ділянку не сільськогосподарського призначення під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу за рахунок земель Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження) 1,1903 га; земель загального користування (болото) 7,8097 га; в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, у межах населеного пункту с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, вул. Дахнівська. Договір укладено на 49 років з правом подальшого викупу. Земельну ділянку передано в оренду під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу без зміни її цільового призначення /т. 1 а.с. 53-57/.
Зі змісту позовної заяви вбачається і не оспорюється відповідачами, що рішенням Свидівоцької сільської ради № 37-11 від 14 березня 2014 року припинено договір оренди землі з ТОВ «Юніон ТПК», а земельну ділянку віднесено до земель запасу сільської ради.
Відповідно до рішення сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 53-20 від 10 липня 2015 року надано дозволи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на розробку проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га у приватну власність для індивідуального дачного будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 24-31/.
Рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-4 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» затверджено проекти із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для індивідуального дачного будівництва в межах населеного пункту с. Свидівок, розроблені ДП «Укрспецзем», ТОВ «Інститут проектування та землевпорядкування», ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «Геоземпроект».
Пунктом 5 вказаного рішення надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, розташовану по АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :04:005:0226, площею 0,0833 га, а п. 37 вказану земельну ділянку віднесено до категорії земель житлової та громадської забудови, які будуть використовуватися для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та землі рекреаційного призначення, які будуть використовуватися для індивідуального дачного будівництва.
Пунктом 10 даного рішення надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, розташовану по АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :04:005:0223, площею 0,0868 га, а п. 37 вказану земельну ділянку віднесено до категорії земель житлової та громадської забудови, які будуть використовуватися для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та землі рекреаційного призначення, які будуть використовуватися для індивідуального дачного будівництва.
Пунктом 11 зазначеного рішення надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, розташовану по АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :04:005:0215, площею 0,0826 га, а п. 37 вказану земельну ділянку віднесено до категорії земель житлової та громадської забудови, які будуть використовуватися для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та землі рекреаційного призначення, які будуть використовуватися для індивідуального дачного будівництва /т. 1 а.с. 32-37/.
Відповідно до висновків про розгляд проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок №№ 32-28-0.5-432/15-15, 32-28-0.5-423/15-15, 32-28-0.5-435/15-15 від 22 вересня 2015 року, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області /т. 1 а.с. 85-86, 87-88, 89-90/.
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 10-23-0.9-2994/2-18 від 05 травня 2018 року, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру цільове призначення спірних земельних ділянок для дачного будівництва. Документація із землеустрою з вказаним цільовим призначенням на проведення державної експертизи не надходила /т. 1 а.с. 65/.
З листа Державного агентства водних ресурсів України № 4994/9/11-18 від 20 серпня 2018 року вбачається, що проекти землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок, розташованих в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, Держводагенством та сектором у Черкаській області Держводагенства не погоджувалися /т. 1 а.с. 68/.
Листом № 01-01-24/386 від 08 червня 2017 року Департамент містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства повідомив Черкаську місцеву прокуратуру про те, що інформація про наявність розробленої та належним чином затвердженої містобудівної документації, якою передбачена можливість здійснення індивідуального дачного будівництва на земельних ділянках в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, в межах населеного пункту, що вказані у запиті, в управлінні відсутня /т. 1 а.с. 63-64/.
З листа Державного агентства водних ресурсів України № 5672/3/11-16 від 11 листопада 2016 року встановлено, що Будище-Свидівська захисна дамба довжиною 16,7 км (у т.ч. ділянки № 3 і № 4 у межах Свидівоцької сільської ради довжиною 10,8 км) обліковується на балансі Черкаського регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Держводагенства. Ширина прибережної захисної смуги в межах Кременчуцького водосховища складає 100 м /т. 1 а.с. 69/.
Згідно з листом Черкаського регіонального управління водних ресурсів № 522/11 від 13 серпня 2018 року, виходячи з наданої копії кадастрової карти, земельні ділянки знаходяться в межах пікетів 18-20 Будище-Свидівоцької захисної дамби. Технічно-експлуатаційна зона дамби має ширину 116,0 м від гребеня дамби в сторону Кременчуцького водосховища, де заборонена будь-яка господарська діяльність. Управління будь-якої участі у виборі, наданні, зміні цільового призначення спірних земельних ділянок не приймало через відсутність повноважень /т. 1 а.с. 72/.
З листа Управління екології та природних ресурсів Черкаської ОДА № 02/10-02-19/1793/02/10-02-19 від 10 серпня 2018 року вбачається, що висновки стосовно погодження документації із землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок за період з 01 червня 2013 року до 10 серпня 2018 року Департаментом та Управлінням не надавалися /т. 1 а.с. 74-75/.
Відповідно до листа ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 1041 від 24 квітня 2018 року, а також доданого до нього зведеного плану земельних ділянок, згідно проведених ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» геодезичних обмірів, спірні земельні ділянки повністю входять до нормативно визначеної законодавством 100-метрової зони прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища /т. 1 а.с. 91-92, 93/.
Нормальний підпірний рівень Кременчуцького водосховища, відповідно до його водогосподарського паспорту, встановлений на позначці 81,00 мБс /т. 1 а.с. 94-105/.
З листа Департаменту містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства № 01-01-24/386 від 08.06.2017 вбачається, що містобудівна документація, що стосується спірних земельних ділянок, не відповідає вимогам законодавства в частині порядку її розроблення, погодження та затвердження. Містобудівною документацією, яка б надавала можливість отримання земельних ділянок, є розробка плану зонування або детального плану території, яка затверджена відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 № 290. Тобто проект детального плану повинен бути розглянутий на засіданні архітектурно-містобудівної ради (ст. 20 Закону) та пройти процедуру громадського обговорення щодо врахування громадських інтересів (ст. 21 Закону) /т. 1 а.с. 63-64/.
Також слід відмітити, що з рішення Свидівоцької сільської ради № 56-26 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження генерального плану розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в с. Свидівок по вул. Дахнівській» встановлено, що сесією сільської ради розглянуто та затверджено генеральний план розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в с. Свидівок по вул. Дахнівській, розроблений КПВАПП «Архбюро» Черкаського району /т. 1 а.с. 58/.
Разом з тим, із відповіді КПВАПП «Архбюро» № 11 від 07 червня 2018 року слідує, що містобудівна документація, зазначена у рішенні Свидівоцької сільської ради № 56-26 від 08 жовтня 2015 року, а саме генеральний план розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в АДРЕСА_1 , КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради не розроблялась, жодна фізична чи юридична особа не зверталась до підприємства стосовно розробки містобудівної документації на дану територію. Причина, з якої КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради було вказане у рішенні сільської ради як розробник означеної містобудівної документації, КПВАПП «Архбюро» не відома /т. 1 а.с. 60/.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 серпня 2018 року:
- земельна ділянка з кадастровим номером :04:005:0215, площею 0,0826 га, що розташована за адресою: вул. Дахнівська, с. Свидівок, Черкаський район, Черкаська область, з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва, належить відповідачу у справі ОСОБА_2 ;
- земельна ділянка з кадастровим номером :04:005:0223, площею 0,0868 га, що розташована за адресою: вул. Дахнівська, с. Свидівок, Черкаський район, Черкаська область, з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва, належить відповідачу у справі ОСОБА_3 ;
- земельна ділянка з кадастровим номером :04:005:0226, площею 0,0833 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва, належить відповідачу у справі ОСОБА_1 / т. 1 а.с. 76-78, 79-81, 82-84/.
Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Як вбачається з положень частини другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
За змістом частин 1, 2 статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Приписами статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що обов`язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.
Частинами 2 та 5 статті 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об`єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки; реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється.
Вказані вимоги були встановлені і Земельним кодексом України, зокрема, частиною 9 статті 118, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, яка передбачала, що в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом орган місцевого самоврядування або державної влади, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до наданих законом повноважень, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність виключно після отримання позитивного висновку такої експертизи.
Як уже зазначалося, відповідно до висновків про розгляд проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок №№ 32-28-0.5-432/15-15, 32-28-0.5-423/15-15, 32-28-0.5-435/15-15 від 22 вересня 2015 року, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області / т. 1 а.с. 85-86, 87-88, 89-90/.
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 10-23-0.9-2994/2-18 від 05 травня 2018 року, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру цільове призначення спірних земельних ділянок для дачного будівництва. Документація із землеустрою з вказаним цільовим призначенням на проведення державної експертизи не надходила /т. 1 а.с. 65/.
З урахуванням наведеного, затвердження проектів щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких встановлено як землі рекреаційного призначення, до отримання позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації є грубим порушенням вимог чинного законодавства.
Відповідно до статті 35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Матеріали інвентаризації земель у такому разі підлягають погодженню в порядку погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та затверджуються органами, які прийняли рішення про проведення інвентаризації.
Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», до державної реєстрації права державної чи комунальної власності на земельні ділянки формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також встановлення їх цільового призначення може здійснюватися на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.
Ураховуючи, що вказаної процедури дотримано не було (в матеріалах технічної документації відсутні всі необхідні погодження), цільове призначення спірних земельних ділянок залишилось незмінним: «землі водного фонду (болота)».
Статтею 3 Водного кодексу України закріплено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.
За змістом статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами.
Згідно з частиною першою статті 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.
Відповідно до пункту «а» частини першої та частини другої статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами. Для створення сприятливого режиму вздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водних об`єктів встановлюються водоохоронні зони, межі яких зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях. Відомості про межі водоохоронних зон вносяться до Державного земельного кадастру.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року в справі № 372/2180/15-ц дійшла висновку про те, що до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
За положеннями частини першої статті 60 ЗК України та частини першої статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Відповідно до частини другої статті 60 ЗК України, частини другої статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.
За змістом статті 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.
Згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.
Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.
Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах встановлюється законом.
Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, який був чинним на час передачі у власність спірних земельних ділянок, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 № 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації.
Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій».
Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання, оскільки прибережна захисна смуга це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.
Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.
Зазначена правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18).
Відтак, суд констатує, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :04:005:0226, :04:005:0215 та :04:005:0223 відносяться до земель водного фонду, так як повністю знаходяться в межах прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища.
З урахуванням наведеного, вирішуючи спір, суд не може взяти за основу рішення Свидівоцької сільської ради від 26 червня 2002 року № 2-19 «Про встановлення захисної прибережної смуги сіл Свидівок та Сокирно», як на тому наполягає у відзиві на позов відповідач ОСОБА_1 , оскільки встановлені сільською радою розміри прибережної захисної смуги не відповідають нормативним розмірам прибережних захисних смуг, визначених статтею 88 ВК України та статтею 60 ЗК України, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 05 червня 2019 року в справі № 707/2462/17.
Отже, посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що прокурором не доведено факту віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду, суд відхиляє, так як вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
Доводи відповідача ОСОБА_1 про необхідність врахування при вирішенні спору рішення Черкаської обласної ради від 14 серпня 2001 року «Про віднесення земель Кременчуцького водосховища до земель загального користування сільських рад» також не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Черкаської обласної ради від 13.09.2011 № 8-15/VI вказане рішення скасовано.
Законодавством України чітко встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
Статтею 59 Земельного кодексу України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.
Так, частиною 4 статті 59 Земельного кодексу України визначено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.
За змістом частини 2 статті 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.
Частинами 1, 3 статті 63 ЗК України, в редакції на час прийняття оспорюваного рішення сільської ради, передбачалося, що для забезпечення експлуатації та захисту від забруднення, пошкодження і руйнування, зокрема, гідротехнічних споруд, на берегах річок виділяються земельні ділянки смуг відведення з особливим режимом використання. Земельні ділянки в межах смуг відведення надаються для створення водоохоронних насаджень, берегоукріплювальних та протиерозійних гідротехнічних споруд, будівництва переправ тощо.
Пунктом «ґ» частини 4 статті 83 Земельного кодексу України закріплено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року в справі № 6-16цс14, згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що приймаючи оскаржуване рішення щодо передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , Свидівоцька сільська рада Черкаського району Черкаської області діяла з порушенням вимог Земельного та Водного кодексів України, та не у відповідності із суспільними та публічними інтересами.
Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам (пункт «а» статті 21 ЗК України).
Таким чином, за змістом частин 1, 2 статті 3, статті 4 Водного кодексу України, пункту "а" частини 1 статті 58, частини 4 статті 59, статті 60, частини 1 статті 84 Земельного кодексу України, у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, землі під водними об`єктами, зокрема, зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
Згідно з частиною 2 статті 186-1 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.
За таких обставин, необхідним було погодження на відведення спірних ділянок відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА, що, в свою чергу, пов`язано із відповідністю самого проекту відведення вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
У даному випадку проекти землеустрою на відведення спірних земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказане погодження не проходили.
Питання визначення належного виду містобудівної документації, що мав бути основою для прийняття рішення щодо відведення спірних ділянок для дачного будівництва, врегульовує Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», стаття 19 якого встановлює, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток його частини. Відповідно до частини 3 статті 24 цього Закону у разі відсутності детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.
Враховуючи зазначені норми, надання земельних ділянок у приватну власність громадянам для індивідуального дачного будівництва в межах населеного пункту має передбачатись детальним планом території (повинен узгоджуватись зі схемою планування території (частини території) району.
Водночас, із відповіді КПВАПП «Архбюро» № 11 від 07 червня 2018 року слідує, що містобудівна документація, зазначена у рішенні Свидівоцької сільської ради № 56-26 від 08 жовтня 2015 року, а саме генеральний план розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в АДРЕСА_1 , КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради не розроблялась, жодна фізична чи юридична особа не зверталась до підприємства стосовно розробки містобудівної документації на дану територію. Причина, з якої КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради було вказане у рішенні сільської ради як розробник означеної містобудівної документації, КПВАПП «Архбюро» не відома /т. 1 а.с. 60/.
Отже, спірні земельні ділянки для потреб індивідуального дачного будівництва відведено на підставі розробленої, погодженої та затвердженої не у відповідності до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 290 від 16.11.2011 року містобудівної документації.
Відтак, суд констатує, що у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, у порушення вимог ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України, відсутній належний, наданий у відповідності до вимог містобудівного законодавства, висновок про їхнє погодження або відмову в погодженні відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що Свидівоцькою сільською радою Черкаського району Черкаської області було здійснено зміну цільового призначення оспорюваних земельних ділянок з порушенням вимог чинного законодавства, що в наслідку призвело до того, що землі водного фонду було передано у приватну власність.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Частиною першою статті 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Згідно з частиною першою статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Положення статті 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 321 Цивільного кодексу України, якими визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
При цьому, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 469/1393/16-ц, відповідно до якої землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
Аналогічні за змістом висновки Верховного Суду наведені у постановах: від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц.
З вищезазначеного вбачається, що Свидівоцькою сільською радою Черкаського району Черкаської області при прийнятті рішення № 56-4 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам», порушено порядок надання у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельних ділянок, оскільки не дотримано вимог чинного на той час законодавства.
Суд вважає доведеним, що спірні земельні ділянки, які передані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за оскаржуваним рішенням Свидівоцької сільської ради належать до земель водного фонду, щодо яких установлено спеціальний правовий режим обмеження в обороті (статті 20, 21, 60, 61,63,84 ЗК України та статті 88, 89 ВК України).
Крім того, вище встановлені обставини справи свідчать про те, що оскаржуваним рішенням Свидівоцької сільської ради змінено категорію земель та їх цільове призначення із земель водного фонду на землі рекреаційного призначення без дотримання передбаченої законом процедури, так як не була проведена обов`язкова на той час державна експертиза землевпорядної документації.
Отже, рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» № 56-4 від 08 жовтня 2015 року, в частині надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0226, загальною площею 0,0833 га, ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0215, загальною площею 0,0826 га, та ОСОБА_3 земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0223, загальною площею 0,0868 га, що розташовані в адміністративних межах Будищенської сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, а також в частині зміни цільового призначення спірних земельних ділянок, є таким, що прийнято з порушенням діючого законодавства, та порушує інтереси держави, а тому його необхідно визнати незаконним та скасувати.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Таким чином, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів є:
- судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;
- судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;
- судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав, законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19.
Відтак, позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спірні земельні ділянки, з одночасним припиненням речового права на них, також підлягають до задоволення.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу.
Таким чином, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.
Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.
У такому разі позовну вимогу про повернення земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.
Водночас, слід зауважити, що упрактиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited»"проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Суд констатує, що у даній справі позбавлення відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на спірні земельні ділянки відповідає критерію законності, оскільки воно здійснюється на підставі норми статті 391 ЦК України у зв`язку з порушенням органом місцевого самоврядування низки вимог Водного кодексу України та Земельного кодексу України, які відповідають критеріям доступності, чіткості, передбачуваності.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року). Крім того, Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року).

У пункті 105 постанови від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України).

Таким чином, суд вважає, що заволодіння приватними особами земельними ділянками водного фонду всупереч чинному законодавству може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Суд констатує, що повернення у власність територіальної громади спірних земельних ділянок, незаконно відчужених фізичним особам, переслідує легітимну мету контролю за збереженням земель водного фонду, їх раціональним використанням, забезпечення конституційного права кожного громадянина користуватися землями водного фонду у встановлений законом спосіб та відповідає загальним інтересам інших громадян і всього суспільства на безпечне довкілля, а також спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності.

Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельних ділянок належністю їх до земель водного фонду.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

У цьому контексті слід зауважити, що в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельних ділянок, відповідачі у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного та водоохоронного законодавства і, за необхідності, отримавши правову допомогу перед набуттям таких ділянок у власність, могли та повинні були знати про те, що ці ділянки належать до земель водного фонду (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц і від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц).

При цьому, суд враховує, що у рішеннях у справах "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року, "Кривенький проти України" (заява № 43768/07) від 16 лютого 2017 року, пов`язаних із земельними правовідносинами, Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про те, що справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року (провадження № 14-76цс18) наголосила, що висновки Європейського суду з прав людини потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

Питання про компенсацію у випадку позбавлення їх права власності на спірні земельні ділянки відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не порушували, у судові засідання не з`являлися, правом на подачу відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не скористалася, що характеризує певним чином їхнє ставлення до результату розгляду спору та свідчить про те, що витребування у них земельних ділянок не становитиме індивідуальний надмірний тягар.

До того ж, згідно з принципами диспозитивності та змагальності у цивільному процесі сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання.

Вжиття заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод відповідачів, окрім як скасування незаконного рішення органу державної влади та скасування державної реєстрації права приватної власності, не передбачено законом.

За таких обставин, суд вважає, що загальний інтерес у контролі за раціональним використанням земель водного фонду для гарантування безпеки довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у збереженні прав на земельні ділянки, які набули їх безоплатно.

Відтак, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на земельні ділянки, які є основним національним багатством, що перебувають під особливою охороною держави, не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Щодо повноважень прокурора на звернення з даним позовом, суд зазначає, що прокурор, встановивши, що відчуження Свидівоцькою сільською радою земельних ділянок відбулося із порушенням вимог законодавства і вказані дії призвели до порушення прав територіальної громади, а орган, який мав би контролювати вказані порушення, фактично самоусунувся, має право звертатися з позовом, який спрямований на захист права власності територіальної громади.
Детальну оцінку даному питанню надано в ухвалі суду про відмову у задоволенні клопотань відповідачів про залишення позову без розгляду від 13 січня 2022 року /т. 2 а.с. 62-67/.
Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58).
Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються і не здатні вплинути на рішення суду.
Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України, а тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом, у сумі 7 048 грн 00 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовзаступника керівника Черкаської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі територіальної громади села Свидівок, задовольнити.
Усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради № 56-4 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам», в частині відведення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0226, загальною площею 0,0833 га, ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0215, загальною площею 0,0826 га, та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0223, загальною площею 0,0868 га, що розташовані в адміністративних межах Будищенської сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок.
Усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), № 11862179 від 30.10.2015, на земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0226, площею 0,0833 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, з одночасним припиненням речового права на неї.
Усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), № 12244036 від 16.11.2015, на земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0215, площею 0,0826 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, з одночасним припиненням речового права на неї.
Усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ), № 11823329 від 28.10.2015, на земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0223, площею 0,0868 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, з одночасним припиненням речового права на неї.
Стягнути із Свидівоцької сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Черкаської обласної прокуратури (код за ) на р/р UA0003751, код класифікації видатків бюджету 2800, документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 048 (сім тисяч сорок вісім) гривень 00 копійок, по 1 762 (одній тисячі сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок з кожного.
Ознайомитись з повним текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: Черкаська окружна прокуратура, місцезнаходження: вул. Богдана Хмельницького, 60, м. Черкаси.
Відповідач 1: Свидівоцька сільська рада Черкаського району Черкаської області, місцезнаходження: вул. Шевченка, 177, с. Свидівок, Черкаський район, Черкаська область; .

Відповідач 2: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач 3: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач 4: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Будищенська сільська рада Черкаського району Черкаської області, місцезнаходження: вул. 30 років Перемоги, 42, с. Будище, Черкаський район, Черкаська область; .
Повне рішення складено та підписано: 13 травня 2022 року.

Суддя: Т. А. Миколаєнко