Справа № 627/134/22
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2022 року смт. Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області у складі
головуючого Вовк Л. В.
з участю секретаря Коломієць Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області ,
У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області.
У своїй позовній заяві позивач вказав на те, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.08.2017 року, він придбав у ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_1 . Однак , після продажу будинку ОСОБА_2 добровільно не знялася з реєстрації та продовжує бути зареєстрованою у будинку позивача. З часу продажу житлового будинку , відповідач по справі у будинку не проживає, житловим приміщенням не користується , речі в будинку її відсутні. Реєстрація відповідача у житловому будинку, перешкоджає позивачу користуватися житлом та розпорядитися ним на власний розсуд. Позивач просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання відповідача таким , що втратив право користування житлом зі зняттям з реєстрації вказаного місця проживання без пред`явлення паспорта громадянина України.
У судовому засіданні позивач , підтримав позов , просить задовольнити.
Відповідач до суду не з`явилася , про причини неявки суду не повідомила , повідомлялася про дату , час і місце розгляду справи у встановлений законом спосіб та строк, про що свідчить оголошення на веб-сайті судової влади України, відзив не подала .
Представник третьої особи до суду не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечує, просить ухвалити рішення на розсуд суду.
У відповідності до ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача , вивчивши матеріали справи , суд дійшов до наступних висновків.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку , посвідченого приватним нотаріусом Краснокутського районного нотаріального округу Харківської області Соломко С.І. від 21.08.2017 року , ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_1 .( а.с.4-5)
Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.08.2017 року свідчить про те , що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить вище вказаний житловий будинок. ( а.с. 6)
У житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстрована колишня власниця будинку ОСОБА_2 , яка після продажу будинку з реєстрації за місцем проживання не знялася та залишається бути зареєстрованою по цей час у будинку позивача.
Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 04.02.2022 року , по АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.8) .
Відповідно до акту обстеження умов проживання , складеного за участю депутата Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області Ігнатенка В.А., в присутності свідків - сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 зареєстрована у вказаному будинку з 18.06.1997 року , однак за місцем реєстрації на старостинській території не проживає з 2017 р. ( а.с.7)
Допитана по справі свідок ОСОБА_3 пояснила суду , що проживає по сусідству з позивачем та дійсно ОСОБА_2 продала в 2017 році свій будинок ОСОБА_1 , більше п`яти років в будинку не проживає та за місцем реєстрації не з`являється , оскільки виїхала на постійне місце проживання до іншої держави.
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.
Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно.
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за особою, яка хоча і правомірно вселилася у спірне жиле приміщення власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї.
Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.
Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач, як особа, що утратила право користування спірним жилим приміщенням, але продовжує бути зареєстрованою в тому місці проживання і, тим самим, чинить перешкоди власнику того нерухомого майна стосовно користування житлом, тому порушене право позивача підлягає захисту у спосіб усунення вказаних перешкод шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу».
За ч.1 ст. 321 ЦК України, «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні».
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть».
Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 3 Закону України (далі - Закон) «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може ввести офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Судом встановлено, що дійсно відповідач за вищевказаною адресою зареєстрована , але не проживає в будинку позивача з 2017 року , з вказаного часу житлом не користуються , особистих речей в будинку не має, членом сім`ї ОСОБА_1 не являється, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає , що створює перешкоди для позивача у праві володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном .
Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Суд вважає , що позивач надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позову , тому позов підлягає задоволенню.
Крім того , відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі п.13 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в суді , тому судовий збір у сумі 992,40 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст.317, 319 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280, 284, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстрації вказаного місця проживання без пред`явлення паспорта громадянина України.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області в тридцятиденний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення викладено 11.05.2022 року.

Учасники справи :

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована

по АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області , юридична адреса : вул. Охтирська, 1, смт Краснокутськ Богодухівського району, Харківської області, 62002 .

Суддя Вовк Л. В.