№ 201/1575/19
провадження 2/201/62/2022
У Х В А Л А

20 квітня 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання представника позивачів про призначення судової комплексної експертизи по справі за позовною заявою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 і приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївни про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 08 лютого 2019 року звернулися до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, позовні вимоги не доповнювалися, не змінювалися і не уточнювалися.

У судовому засіданні представник позивачів заявив клопотання про призначення по справі посмертної судової психіатричної експертизи стосовно здатності ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій під час укладання спірного договору дарування та інш.. Відповідач з представником не заперечували проти проведення такої експертизи, вважаючи вказане обґрунтованим.

Ухвалою суду від 13 січня 2020 року вказане клопотання було задоволене, експертиза проведена і висновок її є в матеріалах справи.

Представник позивачів подав клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення по справі комплексної судової медичної та психіатричної експертизи стосовно вирішення питання про не тільки здатності ОСОБА_6 взагалі усвідомлювати значення своїх дій під час укладання спірного договору дарування, а і про вплив віку та захворювання ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій під час укладання спірного договору дарування, який вплив приймаючих нею ліків був на цю її здатність, період приймання ліків та інш..

Представник позивачів наполягав на задоволенні клопотання з урахуванням обставин у справі, сторона відповідача заперечувала проти клопотання вважаючи це способом затягування в розгляді справи.

З`ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи та клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно ст. 84 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Законом не передбачено право чи обов`язок суду збирати і надавати в справу докази на підтвердження позиції чи вимогу будь-якої сторони, не зазначено в законі і можливість забезпечення та витребування доказів саме для проведення певних процесуальних дій, також у клопотанні не вказано з якою метою потрібно їх забезпечити, а тому з урахуванням вище викладених обставин не може суд прийняти до уваги наполягання позивача, заявника на вимогах свого клопотання, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим іншим об`єктивно не підтверджуються.

Суд вважає, що задоволення клопотання може унеможливити проведення самої експертизи, буде викликати клопотання експертів про надання додаткових матеріалів і доказів що призведе до затягування розгляду в справі. Сторона зобов`язана спочатку надати ці докази, які потрібно дослідити експертам, суду, а потім заявляти клопотання, а не навпаки, перекладати на суд тягар обов`язку по збору доказів та документів в непередбачений законом спосіб.

Сторона позивача фактично ставить питання про проведення нової психіатричної експертизи, але не ставить питання повторної чи додаткової експертизи, вимагає відповіді на питання експертизи, які частково вже є в проведеній раніше експертизі; суд же діє в межах заявлених вимог: відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суду до цього клопотання не надано доказів того, що вказані позивачі або їх представник зверталися до вказаної особи (експертного закладу, спеціаліста чи інш.: право таке є) стосовно надання названих матеріалів, висновків чи документів та що їм було відмовлено в цьому або неможливо надання вказаних в клопотанні доказів.

В клопотанні не вказано, саме для чого потрібно таке забезпечення доказів та в такому порядку: підготовче засідання вже проведено, справа по суті не заслухана, матеріали справи не досліджені, пояснення сторін не були, розглянуто не всі клопотання, інших доказів не надано. Не відомо також, чи є можливість надати зразки ліків для проведення експертизи.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

При таких обставинах суд вважає не можливим задоволення клопотання в такому вигляді про витребування доказів та призначення експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84, 103, 104, 116-118, 182, 200, 222, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника позивачів ОСОБА_7 про призначення судової комплексної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 і приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївни про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Ухвала набирає законної сили 20 квітня 2022 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя