Справа № 216/2155/21
провадження №2/216/667/22
Центрально - Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі:
головуючого судді: Бутенко М. В.
секретаря судового засідання: Кравець А. С.
без участі сторін та без застосування технічного запису
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей ,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, у якій просить суд постановити рішення, яким: розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі 6000,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, стягнути з відповідача судові витрати по справі.
Свою заяву обґрунтовує наступним: з 08 вересня 2017 року сторони знаходять у шлюбі, який вони зареєстрували у Центрально-Міському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбу було зроблено відповідний актовий запис за № 749. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які постійно мешкають з матір`ю. На сьогоднішній час відповідач надає на їх утримання кошти у достатній кількості, але у подальшому позивачка бажає стягувати на їх утримання з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. Відповідач по справі з 2018 року живе та працює в Польщі, за цей час в Україну він приїздив тільки декілька разів, подружні взаємини між сторонами фактично переросли в дружні. На сьогоднішній час відповідач повідомив позивачку, що взагалі не планує повертатися жити в Україну, має намір у подальшому залишитися мешкати та працювати в Польщі. Оскільки позивачка з дітьми має намір жити в Україні, то вважає, що подальші подружні відносини з відповідачем не мають сенсу. На сьогоднішній час сторони не мають сумісно нажитого майна, відповідач не проти розірванню шлюбу, не проти, щоб діти проживали разом з матір`ю.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, без застосування технічного запису, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити, уточнює дату народження дітей, яка у позовній заяві написана невірно.
Відповідач ОСОБА_2 в жодне призначене судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, інформації щодо іншої адреси для листування в порушення вимог ст. 131 ЦПК України суду не надано. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав суду жодної заяви або клопотання, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судом встановлено, що з 08 вересня 2017 року сторони знаходять у шлюбі, який вони зареєстрували у Центрально-Міському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбу було зроблено відповідний актовий запис за № 749, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження, які постійно мешкають з матір`ю. На сьогоднішній час відповідач надає на їх утримання кошти у достатній кількості. Відповідач по справі з 2018 року живе та працює в Польщі, за цей час в Україну він приїздив тільки декілька разів, подружні взаємини між сторонами фактично переросли в дружні. На сьогоднішній час відповідач повідомив позивачку, що взагалі не планує повертатися жити в Україну, має намір у подальшому залишитися мешкати та працювати в Польщі. Оскільки позивачка з дітьми має намір жити в Україні, то вважає, що подальші подружні відносини з відповідачем не мають сенсу. На сьогоднішній час сторони не мають сумісно нажитого майна, відповідач не проти розірванню шлюбу, не проти, щоб діти проживали разом з матір`ю.
Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім*я є первинним та основним осередком суспільства.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.
Статтею 51 Конституції України та згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Відповідно до ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, визначається за спільною згодою батьків.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Як роз`яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно із ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно роз`яснень п. 17 Постанови ПВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб, інші обставини, що мають значення для справи непрацездатних.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Датою подачі позову є 21.04.2021 року, і саме з цієї дати підлягають стягненню аліменти на утримання дітей.
Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що розлад у сім`ї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та їх дітей, а тому позов щодо розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання дітей слід задовольнити в повному обсязі, стягувати щомісячно з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 6000,00 грн. на двох дітей, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення повноліття.
За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, та становить 908,00 грн.
Отже з урахуванням наведеного з відповідача на користь позивачки підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 908,00 грн.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів, від сплати яких під час подання позову згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільняється позивачка.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 24, 56, 110, 112, 113,114,180,181,182, 191,192 Сімейного Кодексу України, Конституцією України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 133, 141,197, 206, 258-259, 263-265, 268, 430ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 08 вересня 2017 року у Центрально-Міському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 749, від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище набуте у шлюбі « ОСОБА_1 ».
Стягувати з відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Ладижин, Тростянецького району, Вінницької області, громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , працює та фактично мешкає, Польща, м. Гданськ, щомісячно аліменти на користь позивачки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, яка дорівнює 6000,00 грн. на двох дітей, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 21.04.2021 року.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Ладижин, Тростянецького району, Вінницької області, громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , працює та фактично мешкає, Польща, м. Гданськ, на користь позивачки судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Ладижин, Тростянецького району, Вінницької області, громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , працює та фактично мешкає, Польща, м. Гданськ, на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя М. В. БУТЕНКО