ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7191/21
провадження № 2/753/464/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/ЗАОЧНЕ/

14 грудня 2022 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -Цимбал І.К.,

при секретарі Шамрай І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Бахмутська районна державна адміністрація Донецької області в особі Відділу державної реєстрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач - 1), ОСОБА_2 (далі відповідач -2), ОСОБА_3 (далі відповідач -3), треті особи: Бахмутська районна державна адміністрація Донецької області в особі Відділу державної реєстрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович з вимогами: скасувати рішення державного реєстратора Чииник Ю.І. Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, індексний номер рішення 54433930, щодо припинення запису про обтяження 18128019 від 15.12.2016 та поновити обтяження; скасувати рішення державного реєстратора Чинник Ю.І. індексний номер рішення 54433135, щодо припинення запису про обтяження 12401935 від 07.03.2008 та поновити обтяження заборони відчуження; скасувати рішення державного реєстратора Чинник Ю.І. індексний номер рішення 54433587, щодо припинення запису про обтяження 16851452 від 11.10.2016 та поновити обтяження майна. Стягнути з відповідачів на користь АТ «УкрСиббанк» сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 07.03.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 195 000 дол. США, з кінцевим терміном повернення 07.03.2029.

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.03.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 07.03.2008 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івановою Л.М. за реєстраційним № 1332, за яким ОСОБА_1 передав Банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору Іпотеки до Державного реєстру іпотек 07.03.2008 приватним нотаріусом було внесено запис щодо заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 07.03.2008 було внесено запис щодо обтяження (реєстраційний номер 1333) зазначеної в договорі іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовом про стягнення в солідарному порядку заборгованості з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_9 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2012 у справі №2607/10752/12 стягнуто солідарно з боржників на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 243 932, 92 дол. США та судовий збір в розмірі 3 219 грн. та витрати в розмірі 420 грн. На виконання даного рішення суду було видано виконавчі листи та відкрито виконавче провадження.

Під час виконання рішення суду позивачу стало відомо, що обтяження - заборона відчуження щодо предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_2 було незаконно знято та відчужена на користь ОСОБА_2 .

28.04.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ассорі О.Ю. за рішенням №29262967 від 28.04.2016 було вчинено запис про припинення заборони відчуження іпотечного майна.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 вказані дії реєстратора було визнано протиправними та скасовано рішення щодо зняття заборони відчуження іпотечного майна. 13.06.2018 за заявою позивача та на підставі даної постанови, вказаний запис було поновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1333 від 07.03.2008.

У вересні 2016 позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 . 14.09.2016 Дарницьким районним судом м. Києва в рамках даної справи було постановлено ухвалу про накладення арешту на дане нерухоме майно.

30.01.2020 заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено.

30.09.2020 постановою Київського апеляційного суду рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.01.2020 було скасовано та постановлено нове, яким в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 17.03.2021 постанову Київського апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час існування спору щодо нерухомого майна позивачем було отримано інформаційну довідку №229484555, відповідно до якої стало відомим, що 06.10.2020 було внесено запис про припинення обтяження нерухомого майна, що перебуває в іпотеці банку, а саме щодо квартири АДРЕСА_2 . Дані записи було вчинено на підставі ухвали Дарницького, Оболонського та Шевченківського суду м. Києва.

Проте, в подальшому було встановлено, що у вказаних ухвалах не вирішувалося питання про припинення обтяження квартири АДРЕСА_2 .

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подавали, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність останніх та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача.

Від третьої особи - Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області надійшли пояснення, згідно яких повідомлено, що державний реєстратор Чинник Ю.І. звільнилася з посади реєстратора 10.12.2020, а тому можливість надати пояснення по справі відсутня, розгляд справи просили проводити за відсутні соті представника третьої особи.

Інші треті особи в засідання не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлялися, причини неявки суду не повідомляли.

Дослідивши докази у справі, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку»).

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовані нормами Закону України «Про державну реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 вищезазначеного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 вищезазначеного Закону 3) заявник: орган державної влади, його посадова особа, якими встановлено, змінено або припинено обтяження, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення обтяження речових прав; іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: право власності; речові права, похідні від права власності; обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва (заборона відчуження та/або користування, іпотека, інші обтяження).

Правовий статус і компетенція державного реєстратора передбачені в ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За приписами п. 1, 2 ч. 3 цієї статті державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність факту виконання умов правочину, з яким закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку, зокрема: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).

Підстави відмови в державній реєстрації прав передбачені ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За обставинами справи установлено, що в результаті прийнятого незаконного рішення та внесення державним реєстратором запису про припинення запису реєстрацію права власності на спірну квартиру, квартира вибула із власності позивача, а відтак є очевидним факт порушення їх суб`єктивного матеріального права, на захист якого подано цей позов.

Водночас установлені судом фактичні обставини та аналіз змісту законодавчих норм, які визначають порядок здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та обтяжень таких прав, дає підстави для висновку про неефективність та неправомірність обраного позивачами способу захисту порушеного права.

Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц.

Такий позов позивачем не був заявлений, а одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках.

Отже, замість скасування рішення державного реєстратора щодо припинення запису про обтяження до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц).

Зважаючи на вищевикладене, суд не встановив підстав для задоволення вимог позову з урахуванням обраних позивачами способів захисту порушеного права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Бахмутська районна державна адміністрація Донецької області в особі Відділу державної реєстрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав-відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: