Справа № 344/9684/21
Провадження № 22-ц/4808/150/22
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин М.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Кіндратишин Л.Р. 28 липня 2021 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року Акціонерне товариство «АкцентБанк» поданий позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачка звернулася до АТ «АкцентБанк» для отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним укладено кредитний договір № б/н від 16.08.2016 року, з наданням згоди на те, що така заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, складає між нею та банком договір надання банківських послуг. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Сторони домовились, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у Акцент-Банку та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між ними кредитний договір.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку.

Банк на боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умовами та правилами надання банківських послуг.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 09.04.2021 має заборгованість 87 540,66 грн, яка складається з наступного: 66 851,31 грн - заборгованість за кредитом, 20 689,35 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн - штраф.

Банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом у розмірі 87 540,66 грн станом на 09.04.2021 року та судові витрати у розмірі 2270,00 грн (а.с. 1-3).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» 66851,31 грн заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.08.2016 станом на 09.04.2021, та 1733,51 грн судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено (а.с.77-79).

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу з мотивів порушенням судом норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції не встановив факт передачі грошових коштів від позивача відповідачу. Єдиним доказом, який доводить такий факт, на думку суду, є розрахунок.

На думку апелянта, такий документ не може вважатись належним та допустимим доказом, оскільки не є первинним документом в розумінні бухгалтерського обліку та не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Про це нею зазначалося у відзиві на позовну заяву, однак позивачем цей факт не було спростовано, як і не було подано інших належних та допустимих доказів передачі грошових коштів у сумах, що зазначені у позовній заяві.

Також зазначає, що суд вірно застосував норми чинного законодавства України стосовно відмови в частині стягнення відсотків за користування кредитом, однак не застосував принципу змагальності щодо встановлення і доведення обставин, які мають значення для справи та підлягали документальній перевірці в судовому процесі.

З вказаних підстав просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення з неї на користь позивача 66 851,31 грн заборгованості та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с.84-86).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині задоволених вимог щодо стягнення тіла кредиту. В частині відмовлених позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржено, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

У судове засідання не з`явилися сторони, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення листів на електронну адресу сторін.

Від апелянта ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до заяви відповідачки від 16.08.2016 року, яка підписана сторонами, відповідачка ОСОБА_2 підтвердила своїм підписом, що згідна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена з договором до його укладення і згідна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua, і відповідач зобов`язується виконувати їх, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Банку (а.с.8).

Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.

На підтвердження умов надання кредиту відповідачу та порушення зобов`язання останньою позивач надав суду копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку (а.с.8), витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://abank.com.ua/terms (а.с.8-зворот - 13), витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://abank.com.ua/terms користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с.13-зворот - 14), які підписані лише представником банку, а підпису відповідачки не містить.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № SAMABWFC5 від 16.08.2016, станом на 09 квітня 2021 року заборгованість позичальника ОСОБА_2 за вказаним договором складала 87 540,66 грн, з яких: 54 893,12 грн залишок заборгованості за тілом кредиту, 11 958,19 грн залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений), 20 689,35 грн загальний залишок заборгованості за процентами, 2 886,88 грн - залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість, 17 802,47 грн - залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість, штраф 0,00 грн (а.с.5-7).

Відповідачкою ОСОБА_2 подавалася заява про застосування строків позовної давності (а.с. 47-51, 67).

На виконання вимог ухвали апеляційного суду АТ «Акцент-Банк» надало інформацію про рух коштів по картці/рахунку НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_2 і додатковим рахунком договору за період з 16.08.2016 по 20.12.2021 (а.с.171-213, том1; а.с.1-27, том 2).

З виписки по рахунку встановлено, що відповідачка користувалася грошовими коштами, отримувала готівкові кошти через банкомат, розраховувався в торгівельних мережах, поповнювала мобільний телефон, переказувала кошти на інші банківські карти тощо.

Згідно довідки А-Банку, відповідачка за договором від 16.08.2016, було відкрито рахунок № НОМЕР_2 та надані картки: № НОМЕР_3 (дата випуску 16/08/2016, строк дії повернення до вересня 2019); № НОМЕР_4 (дата випуску 12/09/2019, строк дії до грудня 2024) (а.с.160, том 1).

Згідно довідки за лімітами А-Банку, ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 16.08.2016 за період з 16.08.2016 по 05.11.2021 поступово збільшувався ліміт, а саме: 13.11.2019 8 000,00 грн, 26.11.2019 20 000,00 грн, 09.12.2019 28 000,00 грн, 15.12.2019 31 000,00 грн, 23.12.2019 33 000,00 грн (а.с.159, том 1).

Згідно виписки по рахунку, останній платіж ОСОБА_2 здійснено 29.06.2021 (зарахування переказу на карту в розмірі 200,00 грн) (а.с.126-зворот, том 1; а.с.5, том 2).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з положень 526, 530, 611,612 625, 634, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановивши наявність заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту, з урахуванням того, що прострочене тіло кредиту і є фактично отримані позичальником кошти.

З таким висновком апеляційний суд погоджується виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача https://abank.com.ua/terms можуть змінюватися самим АТ «Акцент-Банк», тобто кредитор може додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Акцент-Банку у будь-яких редакціях, як і паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в Акцент-Банку, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Акцент-Банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_2 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ «Акцент-Банк» Умови та Правила надання банківських послуг в Акцент-Банку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в документі про умови кредитування, який безпосередньо підписаний позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо посилань апелянта на недоведеність факту передачі їй банком грошових коштів, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатись належним та допустимим доказом, оскільки не являється первинним бухгалтерським документом, слід виходити з такого.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повніші бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частинами 3 та 6 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що: відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів; керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку.

На вимогу апеляційного суду банком надані первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та його часткового погашення (виписки по рахунку). Так, із виписки по рахунку встановлено, що відповідач користувалася за допомогою банківського інструменту кредитної карти як власними, так і кредитними коштами, використовуючи їх для задоволення власних потреб. Заборгованість почала утворюватися з 13 листопада 2019 року з суми заборгованості 159, 16 грн після розрахунку у ресторані «Копальня» у Львові, надалі відповідач розраховувалася у роздрібній торгівельній мережі, придбаваючи товари в універмазі, аптеках, алкоголь, інших магазинах - косметику, товари для побуту, продукти харчування, книги. Мало місце і поповнення карти незначними сумами, не достатніми для погашення усієї заборгованості. (а.с.122-135, 148-161, 171 -203).

Довідка за лімітами свідчить про те, що на кредитну картку встановлювався кредитний ліміт, що спростовує позицію апелянта про те, що кредитні кошти не видавалися.

Часткова сплата боргу вказує на вчинення дій, що свідчать про визнання нею боргу. Відповідно до ст. 264 ЦК України, такі дії переривають перебіг позовної давності. Відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку, що заява про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Отже, відповідачкою не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за її картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, яка є належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19).

Таким чином, суд вірно стягнув заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Враховуючи ті обставини, що фактичного отримані за допомогою банківської карти кошти в добровільному порядку банку не повернуті в розмірі 66 851,31 грн, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується із висновком, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 66 851,31 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 10 травня 2022 року.