Єдиний унікальний номер 227/5457/18
Номер провадження 22-ц/804/59/22
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 січня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря Гладуха О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №227/5457/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», Виконавчого комітету Добропільської міської Ради, третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги» Добропільської міської Ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2021 року (суддя Хандурін В.В.),

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» (далі за текстом КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування»), Виконавчого комітету Добропільської міської Ради, третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги» Добропільської міської Ради, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 01 жовтня 2013 року вона працювала сестрою медичною в амбулаторії №1 Комунального закладу «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги» (нині має назву Комунальне некомерційне підприємство «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги», далі за текстом КНП «Добропільський ЦПМСД»).

З 02 жовтня 2017 року переведена на посаду сестри медичної лікаря-невропатолога амбулаторії №1 КЗ «Добропільський ЦПМСД».

07 листопада 2017 року вона надала особисту добровільну письмову згоду на переведення на роботу на ту ж посаду до іншого підприємства КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ».

Наказом від 05 січня 2018 року №1-к її звільнено у зв`язку з переведенням у КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ».

Наказом відповідача за №4-к від 09 січня 2018 року позивача прийнято на посаду сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1 за переведенням з КЗ «Добропільський ЦПМСД» з 09 січня 2018 року.

27 червня 2018 року їй по телефону повідомила начальник відділу кадрів ОСОБА_2 про можливе її звільнення у липні 2018 року.

9 липня 2018 року їй стало відомо, що її мають звільнити чи перевести на інше місце роботи в інший лікувальний заклад. У відповідь на заяву їй було повідомлено, що наказом №246 від 25 червня 2018 року скорочено її посаду, при цьому 30 березня 2018 року їй нібито було повідомлено про наступне звільнення з 01 липня 2018 року, однак вона нібито відмовилась підписувати таке повідомлення, у зв`язку з чим складений відповідний акт. Також їй нібито була запропонована інша посада сестри медичної палатної травматологічного відділення, від якої позивач відмовилась, про що також складений акт.

Ці обставини попередження про наступне вивільнення та запропонування вакантної посади не відповідають дійсності. В ході підготовки документів для звернення до суду стало відомо, що про скорочення штатної одиниці сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1, на яку позивачку було переведено за її згодою, було відомо керівнику відповідача КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» при складанні і подальшому затвердженні Дорожньої карти по забезпеченню ефективного використання бюджетних коштів на 2018-2020 роки, а саме з 07 листопада 2017 року.

За умови обізнаності про подальше скорочення посади вона б не надала ніякої згоди на таке переведення, в чому вбачає порушення її трудових прав з боку адміністрації КНП «Добропільська ЛІЛ».

25 червня 2018 року наказом відповідача №246 виведено зі штатного розпису одну штатну одиницю сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного кабінету №1.

07 листопада 2018 року виданий наказ за №180-к про звільнення позивача ОСОБА_1 за ст.40 п.1 КЗпП України по скороченню штатів з 07 листопада 2018 року.

Вважає цей наказ незаконним, у відповідача КНП «Добропільська ЛІЛ» не мали місце зміни в організації виробництва та праці, і останнім не додержані норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Просила визнати протиправними дії Добропільської міської ради, які полягали в незаконному, з порушенням встановленого порядку, затвердженні 29 червня 2018 року секретарем Добропільської міської ради ОСОБА_3 штатного розпису по КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» на 01 липня 2018 року. Скасувати наказ КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» №180-к від 07 листопада 2018 року про скорочення штатів, яким її було звільнено. Поновити її на посаді сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1 КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ». Стягнути з КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Зобов`язати КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2021 року та постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що трудові відносини між нею та КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» з урахуванням перелічених обставин, не могли бути встановлені на невизначений строк або за умови укладання безстрокового трудового договору, вона була незаконно звільнена у зв`язку з виконанням Дорожньої карти з 01 липня 2018 року.

Саме виконання заходів узагальнення показників Дорожньої карти по забезпеченню ефективного використання бюджетних коштів на 2018-2020 року по КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» і стали підставою для прийняття всіх наказів для її подальшого звільнення.

Саме дорожня карта виступає документом, яким обґрунтована та підтверджена необхідність скорочення штату працівників та на підставі якого і було видано відповідний наказ.

Надані відповідачем документи не містять обов`язкового реквізиту у вигляді дати його складання, а складений комісією, легітимність якої не підтверджено жодними документами.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

До Донецького апеляційного суду надійшов відзив від КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування зазначає, що в апеляційній скарзі не наведено нових обставин які могли б вплинути на рішення суду, обставини які не були досліджені судом першої інстанції, доказів порушення судом першої інстанції, доказів порушення судом першої інстанції норм процесуального права та доказів щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріально права.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Лукашков В.О. не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представники відповідача КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу з 25 серпня 2018 року прізвище змінила на ОСОБА_1 ) з 01 жовтня 2013 року працювала сестрою медичною в амбулаторії №1 Комунального закладу «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги».

З 02 жовтня 2017 року переведена на посаду сестри медичної лікаря-невропатолога амбулаторії №1 Комунального закладу «Добропільський ЦПМСД».

Згідно наказу відділу охорони здоров`я Добропільської міської ради №51 від 01 листопада 2017 року «Про внесення змін до штатного розпису Комунального закладу «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги», вилучені штатні одиниці центру та включені до штатного розпису КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування».

Відповідний наказ від 01 листопада 2017 року КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» свідчить про введення в штатний розпис цього закладу з 09 січня 2018 року «вузьких» спеціалістів у кількості 4,75 шт. од., в тому числі 1шт. одиниці сестри медичної лікаря-невропатолога поліклінічного відділення №1.

Також судом встановлено, що 07 листопада 2017 року позивач надала особисту добровільну письмову згоду на переведення на роботу на ту ж посаду в інше підприємство КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ».

Наказом від 05 січня 2018 року №1-к позивача звільнено у зв`язку з переведенням у КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ».

Наказом відповідача за №4-к від 09 січня 2018 року позивача прийнято на посаду сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1 за переведенням з КЗ «Добропільський ЦПМСД» з 09 січня 2018 року.

23 березня 2018 року адміністрацією лікарні видано наказ №142 «Про виконання заходів узагальнених показників Дорожньої карти на 2018 рік», яким прийнято рішення повідомити працівників про оптимізацію (скорочення) «вузьких» спеціалістів та про внесення змін до штатного розпису з 01 липня 2018 року у кількості 4,75 шт. одиниць.

У матеріалах справи є повідомлення позивача про розірвання трудового договору з нею з 01 липня 2018 року, в якому відсутній її підпис про ознайомлення. (а.с. 28)

Згідно акту, складеного комісією у складі головного лікаря ОСОБА_5 , в.о. начальника відділу кадрів ОСОБА_2 та начальника планово-економічного відділу ОСОБА_6 , 30 березня 2018 року сестра медична лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення № 1 ОСОБА_1 відмовилась підписати повідомлення про скорочення штату і попередження про наступне її вивільнення з 01 липня 2018 року з роботи у зв`язку з скороченням її посади.

Згідно повідомлення, позивачці 26 червня 2018 року у зв`язку з скороченням штату та чисельності працівників, запропоновано інше місце роботи на посаді сестри медичної палатної травматологічного відділення, і зауважено, що в разі непогодження на цю пропозицію її буде звільнено 01 липня 2018 року на підставі ст.40 КЗпП України.

Підпис ОСОБА_1 у цьому повідомленні про ознайомлення з ним відсутній.

Згідно акту, складеного комісією у складі головного лікаря ОСОБА_5, в.о. начальника відділу кадрів ОСОБА_2 та начальника планово-економічного відділу ОСОБА_6, 26 червня 2018 року сестрі медичній лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення № 1 ОСОБА_1 запропоновано переведення на іншу посаду сестри медичної палатної травматологічного відділення у зв`язку з скороченням її посади з 01 липня 2018 року, про ознайомлення з чим необхідно було розписатись, проте вона відмовилась.

Наказом №246 КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» від 25 червня 2018 року «Про внесення змін до штатного розпису» на виконання заходів узагальнених показників дорожньої карти по забезпеченню ефективного використання бюджетних коштів на 2018-2020 р.р. з 01 липня 2018 року скорочені 4,75 шт. одиниці, в том числі 1 шт. одиниця сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1.

Наказом №180-к від 07 листопада 2018 року звільнено позивача ОСОБА_1 за ст.40 п.1 КЗпП України по скороченню чисельності штату працівників та відмовою від запропонованої посади і переведення на іншу роботу, з 07 листопада 2018 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 була обізнана щодо ініціювання адміністрацією лікарні процедури її звільнення або переведення на інше місце роботи. Вакансії, які існували на підприємстві і не були запропоновані позивачці, не відповідали її освіті, спеціальності та кваліфікації. Від запропонованої ж їй можливої для зайняття вакансії ОСОБА_1 відмовилась, про що наявні в матеріалах справи письмові докази. Приписи ч.1 ст. 40 КЗпП, а також частин 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП адміністрацією КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» при звільненні позивача були додержані. Дії виконкому Добропільської міської ради при затвердженні 29 червня 2018 року секретарем ради ОСОБА_3 зміненого штатного розпису по КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» з 01 липня 2018 року здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, а також наявним в матеріалах справи письмовим доказам та встановленим обставинам.

Пунктом 1 частини 1 статі 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини 2 статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноваженим ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникові з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17.

У першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

При цьому, учасники трудового спору вправі подавати будь-які допустимі докази, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Такими доказами можуть бути документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку суд при розгляді трудового спору повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу 25 серпня 2018 року прізвище ОСОБА_1 ) з 01 жовтня 2013 року працювала сестрою медичною в амбулаторії №1 Комунального закладу «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги».

З 02 жовтня 2017 року переведена на посаду сестри медичної лікаря-невропатолога амбулаторії №1 Комунального закладу «Добропільський ЦПМСД».

Згідно наказу відділу охорони здоров`я Добропільської міської ради №51 від 01 листопада 2017 року «Про внесення змін до штатного розпису Комунального закладу «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги», вилучені штатні одиниці центру та включені до штатного розпису КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування».

Відповідний наказ від 01 листопада 2017 року КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» свідчить про введення в штатний розпис цього закладу з 09 січня 2018 року «вузьких» спеціалістів у кількості 4,75 шт. од., в тому числі 1шт. одиниці сестри медичної лікаря-невропатолога поліклінічного відділення №1. ( т. 1, а.с. 19)

07 листопада 2017 року позивач надала особисту добровільну письмову згоду на переведення на роботу на ту ж посаду в інше підприємство КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ». (т. 1, а.с. 78)

Згідно протоколу №1 від 29 грудня 2017 року засідання комісії з розгляду виконання заходів узагальнених показників Дорожньої карти по забезпеченню ефективного використання бюджетних коштів по КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» на 2018 року вирішено з 01 липня 2018 року скоротити 4,75 шт. одиниці, в том числі 1 шт. одиниця сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1.

Наказом від 05 січня 2018 року №1-к її звільнено у зв`язку з переведенням у КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ».

Наказом №4-к від 09 січня 2018 року позивача прийнято на посаду сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1 за переведенням з КЗ «Добропільський ЦПМСД» з 09 січня 2018 року.

23 березня 2018 року адміністрацією лікарні видано наказ №142 «Про виконання заходів узагальнених показників Дорожньої карти на 2018 рік», яким прийнято рішення повідомити працівників про оптимізацію (скорочення) «вузьких» спеціалістів та про внесення змін до штатного розпису з 01 липня 2018 року у кількості 4,75 шт. одиниць.

У матеріалах справи є повідомлення ОСОБА_1 про розірвання трудового договору з нею з 01 липня 2018 року, в якому відсутній її підпис про ознайомлення. (т. 1, а.с. 28)

Згідно акту, складеного комісією у складі головного лікаря ОСОБА_5 , в.о. начальника відділу кадрів ОСОБА_2 та начальника планово-економічного відділу ОСОБА_6 , 30 березня 2018 року сестра медична лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення № 1 ОСОБА_1 відмовилась підписати повідомлення про скорочення штату і попередження про наступне її вивільнення з 01 липня 2018 року з роботи у зв`язку з скороченням її посади. (т. 1 а.с. 29)

З повідомлення вбачається, що позивачці у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників запропоновано 26 червня 2018 року інше місце роботи на посаді сестри медичної палатної травматологічного відділення, і зауважено, що в разі непогодження на цю пропозицію її буде звільнено 01 липня 2018 року на підставі ст.40 КЗпП України. (т. 1 а.с. 30) Підпис ОСОБА_1 у повідомленні про ознайомлення з ним відсутній.

З акту, складеного комісією у складі головного лікаря ОСОБА_5, в.о. начальника відділу кадрів ОСОБА_2 та начальника планово-економічного відділу ОСОБА_6, суд вбачає, що 26 червня 2018 року сестрі медичній лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення № 1 ОСОБА_1 запропоновано переведення на іншу посаду сестри медичної палатної травматологічного відділення у зв`язку з скороченням її посади з 01 липня 2018 року, про ознайомлення з чим необхідно було розписатись, проте вона відмовилась. (т. 1, а.с. 31)

Наказом №246 КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» від 25 червня 2018 року «Про внесення змін до штатного розпису» на виконання заходів узагальнених показників дорожньої карти по забезпеченню ефективного використання бюджетних коштів на 2018-2020 р.р. з 01 липня 2018 року скорочені 4,75 шт. одиниці, в том числі 1 шт. одиниця сестри медичної лікарського кабінету (невропатолога) поліклінічного відділення №1.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 09 липня 2018 року її повідомили про звільнення або переведення на інше місце роботи, проте вона з цим не згодна. (т. 1, а.с. 32)

Наказом №180-к від 07 листопада 2018 року звільнено позивача ОСОБА_1 за ст.40 п.1 КЗпП України по скороченню чисельності штату працівників та відмовою від запропонованої посади і переведення на іншу роботу, з 07 листопада 2018 року.

Встановивши, що у відповідача мали місце зміни в оптимізації чисельності та скорочення штату працівників, позивач ОСОБА_1 попереджалась за не менш як 2 місяці про наступне вивільнення та їй, з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду надавалася пропозиція на заміщення вакантної посади, від якої вона відмовилась, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки відповідач провів звільнення позивача з дотриманням вимог діючого законодавства.

Згідно з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року по справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року по справі №696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18) суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення відповідачем переважного права позивача на залишення на роботі при скороченні чисельності штату працівників, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що такі доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції, їм судом було надано відповідну правову оцінку, а також вони не приймаються і судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку (частина 2 статті 42 КЗпП України).

Тобто, застосування положень статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Встановлено, що після скорочення штату в поліклінічному відділенні залишились 2 штатні одиниці сестри медичної лікарського кабінету невропатолога «вищої категорії» з позначкою В/к, що підтверджується зміненим штатним розписом. ( том. 2, а.с.37)

ОСОБА_1 займала посаду «вузького» спеціаліста, без присвоєння категорії ( що позначено у штатному розписі напроти її штатної одиниці - Б/к). Працювала в кабінеті лікаря невропатолога ОСОБА_7 , штатна одиниця якого складала 1,25 і теж була скорочена. (том 2, а.с.13)

ОСОБА_1 як медична сестра не мала вищої категорії, внаслідок чого підстави для визначення переважного права у неї на залишення на роботі у роботодавця були відсутні, застосування у такому випадку положень статті 42 КЗпП України є безпідставним.

З аналізу наведених вище норм законодавства та матеріалів справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем доводів щодо поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 367 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 06 січня 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста