ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м.Суми

Справа №592/628/22

Номер провадження 22-ц/816/733/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Дочірнє підприємство «Завод обважених бурильних та ведучих труб»

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 травня 2022 року в складі судді Костенка В.Г., ухваленого у м. Суми, -

в с т а н о в и в :

18 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (далі ДП «Завод ОБВТ») про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 23120,64 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 листопада 2021 року по 18 січня 2022 року, виходячи із середньоденної заробітної плати у розмірі 363,17 грн, у загальному розмірі 18158,50 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 29 листопада 2021 року заявник звільнився з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, однак у день звільнення, не зважаючи на його прохання у заяві про звільнення провести повний розрахунок, відповідач не виплатив нараховану заробітну плату у сумі 23120,64 грн. Оскільки середньоденний заробіток становить 363,17 грн, а кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 50 календарних днів, тому на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 18158,50 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Завод ОБВТ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 23120,64 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 11984,61 грн без відрахувань податків і зборів.

Стягнуто з ДП «Завод ОБВТ» судовий збір на користь держави у розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині незадоволених вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в цій частині у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку в частині кількості днів затримки розрахунку при звільненні, оскільки мають бути враховані не 33 робочі дні, а 50 календарних днів.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

На підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 22 лютого 2012 року ОСОБА_1 працював в ДП «Завод ОБВТ», з 19 серпня 2013 року працював на посаді у відділі головного механіка слюсарем-ремонтником п`ятого розряду (а.с. 7-9).

Наказом ДП «Завод ОБВТ» від 29 листопада 2021 року № 313-К ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 29 листопада 2021 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 11).

Як встановлено судом, середньоденний заробіток ОСОБА_1 складав 363,17 грн.

Розрахунковим листом за листопад 2021 року підтверджується, що станом на 29 листопада 2021 року борг ДП «Завод ОБВТ» по заробітній платі перед ОСОБА_1 становить 23120,64 грн (а.с. 10).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що за період з 30 листопада 2021 року по 18 січня 2022 року кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить не 50 календарних днів, як помилково вважав позивач, а 33 робочих дні, а тому заявлені вимоги в цій частині у сумі 18158,50 грн (363,17 * 50) підлягають частковому задоволенню на суму 11984,61 грн (363,17 * 33). Крім того, час затримки розрахунку при звільненні суд обліковував з наступного дня після звільнення позивача 29 листопада 2021 року, тобто з 30 листопада 2021 року.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З викладеного вбачається, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не було проведено остаточного розрахунку з позивачем у день звільнення, тобто 29 листопада 2021 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно наявності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З розрахунком суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні колегія суддів також повністю погоджується.

Доводи апеляційної скарги з приводу помилкового розрахунку судом кількості днів затримки розрахунку при звільненні є безпідставними та необґрунтованими. Правових підстав для урахування не робочих, а календарних днів для розрахунку позивачем в апеляційній скарзі не наведено.

Довідка органів Пенсійного фонду України, у якій вказана кількість трудових днів в місяці (а.с. 12) до уваги не може бути взята, оскільки в ній відображаються індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-7, тобто відомості за звітний місяць, за який роботодавцем сплачено за працівника страхові внески, а не реальну кількість робочих днів ОСОБА_1 за період з 30 листопада 2021 року по 18 січня 2022 року.

Доказів на підтвердження того, що позивач працював без вихідних матеріали справи не містять, тобто у порушення вимог ст. 81 ЦПК України ОСОБА_1 не довів суду обставин своєї роботи сім днів на тиждень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції належним чином дослідив зібрані у справі докази, правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги за вказаних вище мотивів висновків суду не спростовують.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення в оскаржуваній частині за доводами апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 травня 2022 року у даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук