Справа №443/466/22
Провадження №2/443/463/22
РІШЕННЯ

іменем України

12 серпня 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа територіальної громади с.Сидорівка в особі Журавненської селищної ради Львівської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт належності ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №3247 від 25.04.1997 року, виданого на ім`я " ОСОБА_6 "; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради площею 2,35 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №3247 від 25.04.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за №116, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 21.04.1997 року.

Позовні вимоги мотивує тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_8 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,35 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3247 від 25.04.1997 року. Згідно довідки виконавчого комітету Журавненської селищної ради № 59 від 28.04.2022 року ОСОБА_8 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 займалася похороном батька та у піврічний термін після його смерті прийняла спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном. В Сидорівській сільській раді від ОСОБА_7 заповіту не посвідчувалося, тому спадкування відбулося за законом. Зазначає, що крім позивачки, іншими спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька були діти покійного: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак вони спадщину у жоден спосіб не прийняли. Натомість, позивачка прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, займалася похороном батька, не заявляла про відмову від спадщини, тому фактично її прийняла, однак юридично не оформила своїх спадкових прав.

05.05.2022 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_6 , однак нотаріус відмовив у його видачі через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Сидорівської сільської ради, що належала померлому і є спадковим майном. Окрім того, позивачка самостійно виявила розбіжності в документах, а саме: у Свідоцтві про смерть батько записаний як « ОСОБА_8 », а у ОСОБА_10 на право на земельну частку (пай), ім`я власника зазначене - « ОСОБА_6 ».

За таких обставин позивачка вимушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 25.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 01.07.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав заяву згідно якої повідомляє, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його батька - ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та цією заявою повідомляє, що спадщину після смерті свого батька він не прийняв та на її оформлення не претендує, не заперечує проти оформлення спадкових справ ОСОБА_1 . Також просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст..206 ЦПК України йому зрозумілі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, подала заяву згідно якої повідомляє, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті її батька - ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та цією заявою повідомляє, що спадщину після смерті свого батька вона не прийняла та на її оформлення не претендує, не заперечує проти оформлення спадкових справ ОСОБА_1 . Також просить розглянути справу без їїо участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст..206 ЦПК України їй зрозумілі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, подала заяву згідно якої повідомляє, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті її батька - ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та цією заявою повідомляє, що спадщину після смерті свого батька вона не прийняла та на її оформлення не претендує, не заперечує проти оформлення спадкових справ ОСОБА_1 . Також просить розглянути справу без їїо участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст..206 ЦПК України їй зрозумілі.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, подала заяву згідно якої повідомляє, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті її батька - ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та цією заявою повідомляє, що спадщину після смерті свого батька вона не прийняла та на її оформлення не претендує, не заперечує проти оформлення спадкових справ ОСОБА_1 . Також просить розглянути справу без їїо участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст..206 ЦПК України їй зрозумілі.

Представник третьої особи - Журавненської селищної ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даної заяви, а також просить розглянути справу без участі їхнього представника.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про народження виданого повторно серії НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній народився в с.Сулятичі Жидачівського району Львівської області, його матір`ю є ОСОБА_11 (а.с.8).

Як видно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_13 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , 07.02.1985 року у с.Сидорівка, Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання зареєстрована у АДРЕСА_1 , з 02.04.1985 року (а.с.6 на звороті).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 , виданим Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 18.01.1998 року (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,35 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3247 від 25.04.1997 року (а.с.19)

Згідно довідки виконавчого комітету Журавненської селищної ради № 59 від 28.04.2022 року ОСОБА_8 до дня смерті і на день смерті , яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . В Сидорівській сільській раді від ОСОБА_7 заповіту не посвідчувалося. ОСОБА_1 у піврічний термін після смерті ОСОБА_6 прийняла спадщину, вступивши в управління спадковим майном. ОСОБА_1 займалася похоронами батька (а.с.13).

Оскільки заповіту ОСОБА_8 не залишив, тому спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом встановлено, що крім позивачки, спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки дружина покійного ОСОБА_13 померла швидше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області 22.01.1993 року (а.с.11).

Однак, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , спадщину після смерті батька, у жодний спосіб передбачений законом, не прийняли та не зверталися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що також підтверджується Витягом зі спадкового реєстру №68889628 від 05.05.2022 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14-17).

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном, однак юридично не оформила своїх спадкових прав.

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №30/02-31 від 05.05.2022 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, яке вона має намір успадкувати (а.с.21).

Окрім того, позивачем самостійно виявила розбіжності в документах, а саме: у Свідоцтві про смерть батько записаний як « ОСОБА_8 », а у Сертифікаті на право на земельну частку (пай), ім`я власника зазначене - « ОСОБА_6 ».

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 в судовому засіданні кожен окремо, дала покази про те, що є сусідами ОСОБА_1 . ОСОБА_8 був батьком ОСОБА_1 .. У селі ОСОБА_7 кликали ОСОБА_18 . ОСОБА_8 за життя працював у колгоспі. ОСОБА_1 доглядала батька, займалася його похованням.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що матеріалами справи та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що правовстановлюючий документ, а саме,Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 3247 від 25.04.1997 року належить ОСОБА_19 .

Предметом спору у даній справі є право на земельні ділянки (пай), які знаходяться на території Сидорівської сільської ради.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у січні 1998 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що Сертифікат на право на земельну частку пай втрачено, що відповідачами не заперечується.

Доказом того, що покійний ОСОБА_8 отримав право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3247 від 25.04.1997 року, реєстраційний номер 116, площа земельної ділянки - 2,35 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської РДА від 21.04.1997 року №248, є довідка Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.06.2022 року (а.с.54) та ксерокопія вищевказаного сертифікату (а.с.19).

Державні акти на право приватної власності на землю взамін вищевказаних сертифікатів не видавались.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка знаходяться на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачі позов визнали, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №3247 від 25.04.1997 року, виданого на ім`я " ОСОБА_6 ".

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради площею 2,35 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №3247 від 25.04.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за №116, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 21.04.1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 серпня 2022 року.

Головуючий суддя С.І Сливка