Справа № 357/186/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Сінчук О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення коштів на утримання майна, мотивуючи тим, що вона була співвласником житлового приміщення загальною площею 60,5 кв. м. за адресою: квартира АДРЕСА_1 . Іншим,одним із співвласників вказаного приміщення є колишній її чоловік - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 29.08.2002р. Відповідач, з 2010 року за вказаною адресою не зареєстрований та не проживає, не сплачує комунальні послуги з утримання житла. У зв`язку з вказаним, відповідач за час проживання та з моменту виписки з житлового приміщення по теперішній час не бере жодної участі в утриманні зазначеного майна, вартість всіх комунальних послуг сплачувала позивач. Відповідач не проводив жодної оплати по утриманню будинку, так само на сьогоднішній день між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири. В свою чергу, позивач за період з січня 2019р. по грудень 2020 року здійснила оплату житлово-комунальних послуг, а саме за теплопостачання та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території на загальну суму 19903,76 грн. Співвласники, які володіють майном на праві часткової власності несуть рівні обов`язки щодо утримання майна, якщо інше не встановлено угодою між ними. Враховуючи, що квартира належить на праві спільної часткової власності їй, відповідачу, та доньці, та відповідач є співвласником 1 / 4 частини вказаного майна, а тому мав би сплатити на утримання майна вартість комунальних послуг в розмірі 4 975,76 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги з утримання житлового приміщення, враховуючи строки позовної давності, за період з січня 2019р. по грудень 2020р. у розмірі 4 975,76 грн. та судові витрати.

Позивач підтримуючи позов, суду пояснила, що до вересня 2021 року вона сплачувала комунальні послуги, адже особові рахунки відкриті на її ім`я. Фактично в квартирі вона проживала одна, однак, квартира перебувала у власності 4 осіб, при цьому порядок користування квартирою не визначався. Відповідач являється її бувшим чоловіком, шлюб з яким було розірвано. Відповідач не бажає відчужувати свою частку в спільному майні, а позивач 15.09.2021р. подарувала свою 1 / 4 частку квартири дочці, та син сторін ОСОБА_4 продав свою частку 1/ 4 сестрі. На даний час співвласниками квартири є ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 . Позивач зазначила, що до грудня 2020 року власним коштом оплачувала за квартиру та за рішенням суду з її сина ОСОБА_5 вже стягнуто 1/ 4 частину, як компенсацію сплачених житлово-комунальних послуг. Відповідач не бажає добровільно утримувати свою частку майна, а тому позивач просить суд зобов`язати відповідача відшкодувати їй 4975 ,76 грн. витрат на житлово-комунальні послуги.

Відповідач та його представник заперечила позовні вимоги, оскільки з 2010 року відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , не користується житлово-комунальними послугами та з позивачем і іншими співвласниками попередньо існувала домовленість про утримання ними житла без його участі. На підтвердження даної угоди відповідач сплатив в 2010 році борг за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території КП БМР «ЖЕК №6». З 2010 року ніяких претензій від співвласників квартири не було, що підтверджує факт виконання угоди всіма співвласниками квартири, а тому просив відмовити в позові.

3-я особа ОСОБА_3 суду пояснила, що відповідач по справі - ОСОБА_2 її батько, та дійсно між батьками існувала домовленість про те, що відповідачу залишається автомобіль Форд Фокус, а дітям - квартира. Однак в 2021 році відповідач наполягав на продажі даної квартири, та сплаті коштів за його частку в квартирі . ОСОБА_3 зазначила, що з 2010 року по теперішній час відповідач не приймає жодної участі в утриманні житла, всі витрати за комунальні послуги сплачувала її мати ОСОБА_1 та фінансово допомогала ОСОБА_3 , як дочка, яка вже є власником 3 / 4 частини цієї квартири. Третя особа зазначила, що відповідач обіцяв подарувати свою частку дітям, а потім відмовився від всіх домовленостей, та відповідно і зобов`язаний утримувати майно. Позивач правомірно подала до суду вимогу про стягнення з відповідача, в межах строку позовної даності, коштів за утримання 1 / 4 частини майна.

Процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою суду від 09.02.2022 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленям учасників справи (а.с.34).

05.05.2022 року ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 та оголошено перерву в судовому засіданні (а.с.52,53).

23.05.2022 року позивач ОСОБА_1 подала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. (а.с.57).

10.06.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат - Козак П.В. подав суду клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату, в зв`язку з відрядженням (а.с.58).

29.06.2022 року відповідач ОСОБА_2 подав суду письмові пояснення по справі (а.с.69,70).

05.07.2022 року 3-я особа ОСОБА_3 подала суду заяву про відкладення розгляду справи, в зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання (а.с.76).

06.07.2022 року адвокат Козак П.В. подав суду письмові пояснення-заперечення по справі (а.с.77).

19.07.2022 року 3-я особа ОСОБА_3 подала заперечення на пояснення відповідача (а.с.87- 100).

В судовому засіданні 05.05.2022р. позивач підтримала позов. На розгляд справи 16.06.2022р., 29.06.2022р., 06.07.2022р., 19.07.2022 року позивач не з`явилася, про день та час судового засідання повідомлена належним чином, 25.05.2022 року направила суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить подальший розгляд справи проводити без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 та його адвокат Козак П.В. позов не визнали.

Третя особа - ОСОБА_3 підтримала позов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27.04.2006 року у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, відповідний актовий запис № 419 від 27.04.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.12).

З витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 10.01.2022 за №15.2-03/36321 вбачається, що за адресою: по АДРЕСА_2 , зареєстровані: з 24.03.1999 - ОСОБА_1 , з 27.10.1993 - ОСОБА_4 , та з 28.08.1996 - ОСОБА_3 (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_2 , згідно інформації про реєстрацію його місця проживання значиться зареєстрованим за адресою: по АДРЕСА_3 з 29.06.2010 року (а.с.33).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29.08.2002р., виданого Комунальною Службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква, зареєстрованого за №13121 в реєстровій книзі №117 04.09.2002 Білоцерківського БТІ, громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 було надано в спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_1 , по 1/4 частині кожному (а.с.10).

Судом встановлено, що до 15.09.2021 року позивач ОСОБА_1 , на праві спільної часткової власності, була власником 1 /4 частини квартири АДРЕСА_1 . Наразі, співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_3 , третя особа у справі, якій належить 3 / 4 частини даного майна та відповідач, якому належить 1 / 4 частина даного житла. Наведені обставини встановлені під час розгляду справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення коштів на утримання майна, що підтверджено копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 23.02.2022р. по справі №357/12776/21 (а.с.106-108).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4ст. 82 ЦПК України).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ч.1,2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.

Як зазначено вище у рішенні, квартира АДРЕСА_1 , яка є ізольованим помешканням у житловому будинку, призначеним та придатним для постійного проживання в ньому, є об`єктом права власності (ч.1 ст.382 ЦК України).

Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року.

Так, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Отже, витрати на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання та розподілу електричної енергії є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності.

Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в чинній редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за №45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Встановлено, що сторони у справі до 15 вересня 2021 року були співвласниками квартири за адресою: квартира АДРЕСА_1 , і відповідно до закону зобов`язані були оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідач не заперечує той факт, що з 2010 року він не проводив жодної оплати житлово-комунальних послуг та не утримував майно.

Відповідач заперечив свої зобов`язання щодо утримання 1 / 4 частини квартири, оскільки стверджує, що мала місце усна домовленість між сторонами про те, що відповідач в 2010 році сплачує борг 1500 грн., виселяється з квартири, а позивач з дітьми користуються житлом і оплачують всі рахунки. На підтвердження своїх заперечень відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу. Так само, як і третя особа не підтвердила наявність угоди, внаслідок якої відповідач зобов`язався відчужити свою 1 /4 частину спірної квартири на користь інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що безпосередньо позивачем, на яку відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 , за період з січня 2019 року по грудень 2020 року за послуги з централізованого опалення КП БМР «Білоцерківтепломережа», було сплачено 3863 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями.

Також, за отримані комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території позивач ОСОБА_1 , на яку було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_4 , сплатила на користь КП БМР «Житлово-експлуатаційна контора №6», 3821 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а.с. 91- 97).

При цьому, суд не бере до уваги квитанції та чеки з яких вбачається, що в зазначений період (січень 2019р. грудень 2020р.) проводила оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_3 , третя особа по справі. Оскільки є безпідставним відносити дані оплати на рахунок позивача. ОСОБА_3 , як співвласник майна також зобов`язана утримувати свою частку та, за певних умов не позбавлена права пред`являти вимоги до будь-яких співвласників квартири про відшкодування їй коштів на утримання цього майна. Отже, квитанції про оплату коштів на утримання майна, які оплачені не позивачем, суд не приймає до уваги, оскільки дані докази не можна вважати належними і достовірними.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

З огляду вищевикладеного, суд вважає що вимога позивача про компенсацію їй частини сплачених нею житлово-комунальних послуг доведена. Однак, як було зазначено вище, суд не погоджується з розміром сум такої компенсації.

Позивач ОСОБА_1 за період з січня 2019 року по грудень 2020 року сплатила за надані комунальні послуги (з централізованого опалення, послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території) грошові кошти у загальному розмірі 7684 грн. а тому з ОСОБА_2 на її користь підлягають стягненню грошові кошти відповідно до розміру його частки у праві спільної власності на майно (1 / 4), тобто 1921 грн.

При цьому, суд не погоджується з позицією відповідача, що сума 7684 грн. включає в себе розмір боргу, який виник до січня 2019 року, тобто поза межами строку позовної давності. З наданих розрахунків та квитанцій не вбачається оплата позивачем заборгованості за будь-який інший період. Позивач проводила оплату послуг нерегулярно, та за вказаний нею період не було сплачено більше, ніж нараховано.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача кошти, сплачені за житлово - комунальні послуги з утримання житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 1921 грн., за період з січня 2019р. по грудень 2020 р.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 38,6% (1921 грн. х 100 : 4975,76 грн.), судовий збір слід стягнути в розмірі 383 грн. (992,40 х 38,6% 100).

Керуючись ст. 41 Конституції, ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 322, 355, 358, 360, 526, 544 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, ст. 4, 12, 13, 76 - 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_6 ) кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги за період з січня 2019 року по грудень 2020 року в сумі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня ).

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_6 ) судові витрати по справі в сумі 383 грн. (триста вісімдесят три гривні).

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 21.07.2022 року.

СуддяО. Я. Ярмола