Справа № 617/1535/21
Провадження № 2/617/46/22
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2022 року м. Вовчанськ Харківської області
Вовчанський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Сербіненко І.В.,
за участю секретаря судового засідання Пінчук К.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вовчанськ Харківської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з ОСОБА_2 з 1994 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу упродовж десяти років. На прохання ОСОБА_2 24.06.2004 року позивач зареєструвала відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , вказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . У грудні 2004 року позивач та відповідач припинили спільне проживання та спілкування, відносин не підтримують. Відповідач після припинення спільного проживання виїхав працювати до Росію разом зі своєю матір`ю у 2004 році та більше в Україну не повертався. Вирішити питання зняття з реєстраційного обліку відповідача ОСОБА_2 на добровільних засадах немає можливості. Реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди у вирішенні соціальних питань, зокрема отримання житлової субсидії та інше. Понад 16 років відповідач не проживає за місцем реєстрації. Просить визнати ОСОБА_2 таким що ватажив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 20.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 16.11.2021 року було закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, повідомлена про час та місце розгляду справи своєчасно та належними чином. Надала до суду заяву в якій просить провести судовий розгляд справи без її участі та задовольнити поновні вимови у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою яка вказана у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 . Судові повістки повертаються до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, ОСОБА_2 зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.06.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Корнєвою І.Ю., та зареєстрованого в реєстрі за № 2062 ОСОБА_3 продавець ОСОБА_1 покупець квартири АДРЕСА_2 (а.с. 6).
Довідкою від 16.08.2021 року № 75 виданою «Вовчанськжитлосервіс» підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає за місцем реєстрації з грудня 2004 року. Довідка видана на підставі письмових підтверджень сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 9).
Згідно відомостей які містяться в домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з відміткою про прописку в вищевказаному домоволодінні вказаний: ОСОБА_2 (а.с.7-8).
Як вбачається, з письмового підтвердження ОСОБА_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , яка підтверджує, що ОСОБА_2 , який раніше мешкав однією сім`єю з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зараз не проживає з грудня 2004 року (а.с.10).
Письмовим підтвердження ОСОБА_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , підтверджується, що ОСОБА_2 , який раніше мешкав однією сім`єю з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зараз не проживає з грудня 2004 року (а.с.11).
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.
Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Тобто, за змістом ст. 319 ЦК України власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК України принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.
Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, передбачено ч. 1 ст. 383 ЦК України.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, передбачено ч. 1 ст. 156 ЖК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідач ОСОБА_2 проживав однією сім`єю з позивачем ОСОБА_1 впродовж десяти років без реєстрації шлюбу.
Згідно ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, передбачено ст. 391 ЦК України.
Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час, а саме з 2004 року, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.
Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано.
Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні.
За положеннями ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.
Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 263-265, 280-283, ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування (ім`я) сторін:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя І.В. Сербіненко