Справа №760/3070/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Букіної О.М.,

секретар судового засідання - Черчукан В.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Київського міжрегіонального управління МЮ України про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини -,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом та уточнивши свої вимоги просив:

- визнати ОСОБА_1 батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір?ю якого є ОСОБА_5 .

- виключити з актового запису № 1825 про народження ОСОБА_6 , виданого 29.05.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві відомості про батьківство ОСОБА_3 щодо ОСОБА_6 .

- внести зміни до актового запису № 1825 про народження ОСОБА_6 , виданого 29.05.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві, а саме: зазначити у графі «Батько» ОСОБА_1 , громадянин України, та змінити прізвище дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », ім?я по батькові з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 починаючи з весни 2011 року почали спільно проживати однією сім?єю без реєстрації шлюбу.

Вказує, що були пов?язані спільним побутом, вели господарство, разом вирішували всі побутові питання, мали взаємні права, обов?язки та спільний бюджет, але протягом довгого часу до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу не зверталися.

Восени 2014 року на ґрунті постійних сварок, ОСОБА_5 повідомила, що не бажає більше продовжувати їхні стосунки і сторони прийняли рішення розійтися та почали жити окремо.

Як зазначає позивач, що 25 листопада 2017 року ОСОБА_5 зателефонувала позивачу і повідомила, що на момент розриву їх стосунків вона була вагітна від позивача і ІНФОРМАЦІЯ_2 в неї народився син - ОСОБА_12 .

Також, ОСОБА_5 зазначила, що на момент народження сина вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , а тому у свідоцтві про народження дитини - ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини записаний ОСОБА_3 .

Враховуючи повідомлені у листопаді 2017 року матір`ю дитини обставини щодо його біологічного батьківства відносно дитини, позивач вирішив звернутися з позовом до суду про визнання свого батьківства.

01.02.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 02.03.2018 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

14.08.2018 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначає, що відповідач не визнає позовну заяву, заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підставах позову. Вважає, що відсутні будь-які підстави призначення судово-генетичної експертизи по справі, оскільки відповідач до моменту і після народження дитини вважає себе батьком дитини. Відповідач вважає, що позивач пропустив строк на звернення до суду з даним позовом, оскільки про своє батьківство він знав ще у листопаді 2014 року, так як не помітити вагітність ОСОБА_5 було складно.

05.10.2018 позивачем під час судового засідання долучено відповідь на відзив на позовну заяву в якій вказує, що про народження дитини йому стало відомо під час телефонної розмови з ОСОБА_5 25.11.2017 про що він повідомляв в своєму позові, тому вважає, що ним не пропущено строк позовної давності. Стосовно заперечень проти проведення судово-генетичної експертизи, посилається на вимоги закону сімейного кодексу України, та зазначає, що проведення зазначеної експертизи необхідно для прийняття правильного рішення по справі. Надав суду доповнення до клопотання про призначення експертизи в якому вважає за необхідне призначити судово-генетичну експертизу методом ДНК-аналізу.

11.10.2018 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив в якому він вважає, що вимоги позивача ґрунтуються виключно на припущеннях. Наголошує на тому, що позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки як стверджує позивач, він та ОСОБА_5 почали проживати окремо у листопаді 2014 року, у той момент ОСОБА_5 перебувала вже на четвертому місяці вагітності, що візуально було помітно.

Враховуючи вище викладене, просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строків давності, визначених ст. 129 СК України.

25.10.2018 від Солом`янського УП ГУНП в м. Києві надійшли копії матеріалів за заявою ОСОБА_13 , яка зареєстрована в заяві ЄО за №52397 від 26.11.2014 з яких вбачається, що під час проведення перевірки зазначених обставин викладених у заяві ОСОБА_13 , обставин які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення не виявлено. Поряд з тим, з ОСОБА_1 було проведено відповідну профілактичну бесіду та роз`яснено про недопустимість неправомірної поведінки та необхідність вирішення всіх спірних питань мирним шляхом.

17.12.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів в якому він просить долучити до матеріалів справи супровідний лист Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.12.2019 за №108/21-5403, заяву ОСОБА_5 до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.11.2019.

Ухвалою суду від 24.12.2019 по справі призначено судово-генетичну експертизу на вирішення якої поставлено питання:

- Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 та дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Якщо так, то чи явлється ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

07.12.2020 від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло клопотання про надання дозволів та забезпечення явки осіб для відбору біологічних зразків.

25.01.2021 від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи.

13.03.2023 від представника відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду в якій звертає увагу суду на те, що з моменту відкриття провадження у справі минуло 4 роки, проте позивач жодним чином не цікавився дитиною, що на його думку свідчить про надуманість позову або тиску на позивача зі сторони ОСОБА_5

15.08.2023 представником позивача подано до суду клопотання про повторне призначення експертизи.

06.09.2023 представник відповідача подав до суду заперечення на клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою суду від 14.12.2023 повторно призначено судово-генетичну експертизу на вирішення якої поставлено питання:

- Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 та дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Якщо так, то чи явлється ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

19.02.2023 від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

13.03.2024 від представника позивача надійшла заява в якій він просить судове засідання призначене на 13.03.2024 о 10:30 проводити без участі позивача та його представника та не заперечували щодо задоволення клопотання експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09.02.2024 про надання дозволу на повне або часткове знищення об`єктів експертизи.

Ухвалою суду від 13.03.2024 задоволено клопотання експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09.02.2024.

08.04.2024 від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку з неявкою ОСОБА_5 та дитини ОСОБА_6

18.04.2024 розпорядженням керівника апарату суду Щерби А. справу №760/3070/18 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_14 у відставку та відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2024, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіної О.М.

Ухвалою суду від 04.07.2024 залучено до участі у розгляді даної справи залучено Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (адреса: 03151, м. Київ, просп. Повітряних Сил, 41) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

30.07.2024 від Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації Служба у справах дітей та сім`ї надійшла заява, в якій вони просять проводити розгляд справи без участі їх представника.

Ухвалою суду від 25.09.2024 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини направлено до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (м.Київ,вул.Гарета Джона,5 ) для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно ухвали суду від 14.12.2023.

30.12.2024 від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи.

Ухвалою суду від 31.03.2025 справу повернуто до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (м.Київ,вул.Гарета Джона,5 ) для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно ухвали суду від 14.12.2023.

06.08.2025 від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшов висновок експерта №СЕ-19/111-25/25837-БД від 29.07.2025 з якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ймовірно є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ймовірність даної події становить 99,999999%.

13.10.2025 від представника третьої особи надійшла заява, в якій вони просять проводити розгляд справи у відсутність третьої особи.

27.10.2025 від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. У поданій заяві зазначається, що відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з третьою особою з 04.02.2015. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_6 , батьківство щодо якого підтверджено свідоцтвом про народження. Звертає увагу, що позивачу було відомо про вагітність ОСОБА_5 ще у листопаді 2014 року та про народження дитини у травні 2015 року, що підтверджується матеріалами Святошинського УП ГУНП у м. Києві, а також показаннями самої ОСОБА_5 у судових засіданнях 04.07.2024 та 25.09.2024. Незважаючи на це, позивач звернувся до суду з позовом про визнання батьківства лише 31.01.2018, тобто після спливу встановленого ч. 2 ст. 129 СК України річного строку позовної давності, перебіг якого розпочався з моменту, коли позивач дізнався або міг дізнатися про своє можливе батьківство. На думку представника відповідача , матеріали справи та пояснення сторін підтверджують обізнаність позивача про вагітність і народження дитини з перших днів, тому заявлені відповідачем вимоги про застосування позовної давності є обґрунтованими, а її сплив відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

07.11.2025 від представника позивача надійшли заперечення на заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності в яких він зазначає, що позивач не погоджується з вимогами про застосування строку позовної давності, оскільки доводи та «наведені представником відповідача, є надуманими та не підтверджуються жодними допустимими доказами.

Звертає увагу, що з матеріалів Святошинського УП ГУНП у м. Києві, куди третя особа - ОСОБА_5 зверталась із заявою про побиття, не вбачається будь-яких даних, що позивач знав або міг знати про її вагітність від нього, навпаки, третя особа тривалий час мала стосунки як із позивачем, так і з відповідачем. Під час судових засідань третя особа неодноразово змінювала свої пояснення, однак у технічних записах засідань від 12.10.2019, 14.12.2023 та 04.07.2024 вона підтвердила, що у листопаді 2017 року, перебуваючи у розпачі через відібрання дитини відповідачем, звернулася до родини позивача по допомогу, після чого вони разом звернулися до адвоката. Саме тоді позивач уперше дізнався про можливе своє батьківство щодо дитини, народженої ІНФОРМАЦІЯ_4 , і до цього часу не мав про це жодного уявлення, що підтверджується послідовністю його показів. Таким чином вважає, що доказів, які б свідчили, що позивач знав або повинен був знати про своє можливе батьківство раніше, відповідач суду не наддав. Враховуючи викладене, представник позивача просив відмовити у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні надала пояснення щодо позову, проте своєї думки про те, чи підтримує вона позов чи заперечує проти нього не зазначила. Проте, у подальшому та надаючи пояснення щодо поданого позову вказала, що рішення має бути ухвалене в інтересах дитини. Також вважає, що позивач не зможе належним чином забезпечити дитину як батько та просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що хоче, щоб їй повернули дитину, а тому вона звернулася за допомогою до позивача у листопаді 2017, оскільки він є біологічним батьком, хоча вважає, що батьком дитини є особа, яка виховує дитину.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 125 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу.

Частинами 2 та 3 ст.128 СК України передбачено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктами 6, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Згідно до ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною 2 статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

За правилами ч.1 ст.147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька.

Судом встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_11 починаючи з весни 2011 року почали спільно проживати однією сім?єю без реєстрації шлюбу.

Однак, з осені 2014 року, на ґрунті постійних конфліктів та сварок, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 припинили спільне проживання та фактично розірвали стосунки.

04.02.2015 зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно від 24.01.2018 серія НОМЕР_1 , актовий запис №190.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у подружжя народився син ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва про народження від 29.05.2015 серія НОМЕР_2 , актовий запис №1825, батьками дитини записано: мати - ОСОБА_5 , а батько - ОСОБА_3 .

Як свідчать матеріали справи та проти цих обставин сторони не заперечували, що ОСОБА_5 у період проживання з позивачем мала інтимні стосунки з відповідачем, періодично розходилася та сходилася як з позивачем , так і з відповідачем.

У судовому засіданні ОСОБА_5 пояснила, що у листопаді 2017 році вона зателефонувала позивачу та попросила у нього допомоги, щоб повернути сина, якого забрав відповідач та не дає можливості зустрічатися та бачитися з дитиною.

У судовому засіданні позивач пояснив, що 25.11.2017 йому зателефонувала ОСОБА_5 і повідомила, що на момент розриву їх стосунків вона була вагітна від позивача і ІНФОРМАЦІЯ_2 в неї народився син - ОСОБА_12 , а тому просила у нього допомоги, щоб повернути дитину їй від батька, тобто відповідача.

Відповідно до ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог закону.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/111-25/25837-БД від 29.07.2025 за результатами судвої молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ймовірно є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , при цьому ймовірність батьківства становить 99,999999%.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року зауважив, що на сьогоднішній день ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту оспорювання батьківства.

Згідно приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України обов`язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи висновок судової експертизи № СЕ-19/111-25/25837-БД від 29.07.2025, у сукупності з наявними у справі доказами, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому суд приймає його до уваги при постановленні даного рішення у справі.

З огляду на викладене вище та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача щодо визнання його батьківства відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Щодо поданої заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного.

Оцінивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 СК України, до вимоги про визнання батьківства застосовується річний строк позовної давності, який починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє можливе батьківство.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач до листопада 2017 року знав про те, що він є біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом з цим, матеріали справи не містять також доказів того, що позивач міг дізнатися про своє батьківство до листопада 2017 року.

Дослідження щодо походження дитини, жодна із сторін по справі у досудовому порядку не проводила.

Ймовірність походження біологічного батьківства позивача чи відповідача до свого сина, третя особа, тобто мати дитини не виключала, оскільки як свідчать пояснення ОСОБА_5 , вона мала одночасно інтимні стосунки з позивачем та відповідачем, та як слідує з пояснень останньої, вона є особою, яка не стабільна у своїх бажаннях.

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 повідомила позивача, що йде від нього, після чого у них виникла сварка, що стало підставою для звернення останньої до правоохоронних органів.

Разом з тим, документи, на які посилається представник відповідача, не містять даних, які підтверджують, що позивач був обізнаний про вагітність третьої особи саме від нього у 2014-2015 роках та причиною конфлікту була вагітність від позивача та його батьківство ( а.с.37, 61-70 т.1).

Разом з цим, як свідчать матеріали справи та визнається третьою особою ОСОБА_5 у листопаді 2017 року вона зателефонувала позивачу з проханням допомогти їй повернути дитину від відповідача та повідомила, що після розірвання стосунків з позивачему листопаді 2014 року вона була вагітною та повідомила про ймовірність його біологічного батьківства.

У той же час, обов`язок доведення пропуску строку позовної давсності покладено на сторону, яка її заявляє. Проте, відповідач належних доказів в обгрунтування поданого клопотання не надав.

За змістом ст. 267 ЦК України, пропуск позовної давності може бути підставою для відмови в позові лише за умови доведеності факту спливу такого строку.

Враховуючи встановлені обставини та за відсутності надання належних доказів з боку відповідача, суд дійшов висновку, що перебіг річного строку позовної давності для звернення позивача до суду з даним позовом розпочався у листопаді 2017 року, а позов подано у межах цього строку.

Враховуючи вищевикладене, заява представника відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.п. 20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п.2.13.1 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установленням неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п.2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

В своїх позовних вимогах позивач просить суд, зокрема, змінити прізвище дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

Суд звертає увагу, що питання зміни прізвища та по батькові дитини регулюється нормами ст.ст. 145, 148, 149 СК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою.

Частиною третьою ст. 148 СК України, у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

Враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки згоди матері дитини , як і самої дитини, матеріали справи не містять.

У той же час, суд вважає, що вимоги позивача про внесення зміни до актового запису про народження дитини щодо виключення відомості про батька дитини « ОСОБА_3 », зазначення відомості про батька дитини « ОСОБА_1 , громадянин України» та зазначення у графі по батькові дитини « ОСОБА_15 » , підлягають задоволенню.

З огляду на викладене вище , позов підлягає задоволенню частково.

Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, з яких: 2114, 40 грн - витрати по сплаті судового збору; 16 000,00 грн - витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи.

Керуючись ст.ст.20, 129,134, 147 СК України, ст.ст. 3,4, 12,13, 76-81, 141, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), батьком дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Київського міжрегіонального управління МЮ України виключити з актового запису № 1825 від 29.05.2015 про народження ОСОБА_6 , відомості про батька дитини « ОСОБА_3 ».

Зобов`язати Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Київського міжрегіонального управління МЮ України внести зміни до актового запису № 1825 від 29.05.2015 про народження ОСОБА_6 зазначити відомості про батька дитини « ОСОБА_1 , громадянин України».

Зобов`язати Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Київського міжрегіонального управління МЮ України внести зміни до актового запису № 1825 від 29.05.2015 про народження ОСОБА_6 зазначити у графі по батькові дитини « ОСОБА_15 ».

В іншій частині позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_4 , місце реєстрації : АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН:: НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2114, 40 грн, витрати по оплаті судової експертизи у розмірі 16 000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено 20.11.2025.

Суддя: О.М. Букіна