Справа № 127/2-246/10
Провадження № 22-ц/801/1330/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В.М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 рокуСправа № 127/2-246/10м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Кобенди Ю.О.,

учасники справи:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересована особа (стягувач): Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра»,

розглянув цивільну справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа в цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2022 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Бойка В.М.,

встановив:

В лютому 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, в цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2010 року у цивільній справі №2-246/10 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було задоволено частково, а саме, суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» борг за договором кредиту №14/09/2006/840-КВ/53 від 14 вересня 2006 року в сумі 589192,16 гривень, а також 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 гривень судового збору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2021 року по справі № 127/2-246/10 задоволено заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» при виконанні рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 квітня 2010 року у цивільній справі № 2-246/10.

При передачі кредитної справи від ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», виконавчий лист Ленінського районного суду м. Вінниці у вказаній справі був відсутній, про що 01 квітня 2021 року складено акт огляду кредитної справи.

Згідно копій постанов, наданих Першим ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з супровідним листом від 18 листопада 2021 року за № 132279 на виконанні у відділі відносно боржника ОСОБА_1 перебувало виконавче провадження № 60762792 у період з 03 грудня 2019 року по 31 березня 2020 року з виконання вказаного виконавчого листа № 2-246/10 від 13 вересня 2010 року.

31 березня 2020 року на підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження № 60762792 відносно боржника ОСОБА_1 було завершено 31 березня 2020 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, відділом ДВС на їх заяву не надано доказів направлення та отримання стягувачем вказаного виконавчого документу.

До ПАТ «КБ «Надра» та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконавчий документ не повертався, а тому заявники вважають, що він є втраченим.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із вказаною заявою, в якій просили видати дублікат виконавчого листа по справі №2-246/10 виданого 13 вересня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці щодо боржника ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» боргу за кредитним договором № 14/09/2006/840-КВ/53 від 14 вересня 2006 року в сумі 589192,16 гривень, а також 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 гривень судового збору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2022 року заяву в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Першого відділу державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про видачу дубліката виконавчого документа відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просили оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника місцевий суд помилково вказав на пропущення строку для пред`явлення виконавчого листа, оскільки вимоги про поновлення строку заявником не ставились. Поряд з цим зазначають, що вказаний строк не є пропущеним, оскільки останній в силу положень ч.4,5 ст. 12 та п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» перервався. Крім того, відповідно до постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 31 березня 2020 року за виконавчим провадженням № 60762792, визначено строк повторного пред`явлення для виконання до 31 березня 2023 року. На переконання заявника, місцевий суд не дослідив обставини втрати виконавчого документа, а саме відсутність доказів направлення його та отримання стягувачем, а також не виявлення такого після передачі кредитної справи від ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Сторони по справі не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала не суду відповідає.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.04.2010 року у справі №2-246/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» борг за кредитним договором №14/09/2006/840-КВ/53 від 14 вересня 2006 року в сумі 589192,16 гривень, а також 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 гривень судового збору; розірвано кредитний договір №14/09/2006/840-КВ/53 від 14 вересня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра»; визнано недійсним договір іпотеки від 14 вересня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра»; зобов`язано приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н.В. зняти заборону на відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку 47/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 ; стягнуто з Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 гривень та 8,50 гривень судового збору (а.с. 119-125, т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 серпня 2010 року у справі 22ц-3112 рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 квітня 2010 року залишено без змін (а.с. 177-179, т. 1).

Рішенням Верховного Суду України від 31 серпня 2011 року рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 квітня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 серпня 2010 року в частині розірвання кредитного договору та визнання недійсним договору іпотеки скасовано (а.с. 207-208, т.1).

13 вересня 2010 року за заявою представника представника ВАТ КБ «Надра» Чернілевської Р.В. №36-02-01/01 від 10 вересня 2010 року (а.с.180, т. 1) на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 квітня 2010 року у справі №2-246/10, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 серпня 2010 року, Ленінським районним судом м. Вінниці видано два виконавчі листи про стягнення заборгованості на користь ВАТ КБ «Надра» (відомості про видачу на обкладинці справи тому №1).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2021 року по справі № 127/2-246/10 задоволено заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» при виконанні рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 квітня 2010 року у цивільній справі № 2-246/10 (а.с. 76-78 т.2).

Відповідно до копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31 березня 2020 року виконавчий лист № 2-246-2010 виданий 13 вересня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення коштів в сумі 591142,16 грн повернено стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 31 березня 2023 року (а.с. 103-104 т. 2). Вказана постанова державного виконавця та виконавчий документ направлено супровідним листом №48375 від 31 березня 2020 року на адресу стягувача ПАТ «КБ «Надра» вул. С. Стрільців, 15, м. Київ.

Відповідно до акту огляду матеріалів кредитної справи № 14/09/2006/840-КВ/53 від 01 квітня 2021 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» встановлено відсутність оригінала виконавчого листа № 2-246/10 виданого Ленінським районним судом м. Вінниці під час огляду матеріалів кредитної справи позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 14/09/2006/840-КВ/53 від 14 вересня 2006 року (а.с. 99 т. 2).

Як слідує з даних Єдиного реєстру боржників виконавчі провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на теперішній час відсутні (а.с. 106 т.2).

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положення ст.12 ЦПК України передбачають, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з положеннями ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», а також згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, - виконання судового рішення є завершальною частиною судового процесу та невід`ємною складовою гарантованого державою права на справедливий суд.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною першою ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Аналогічні положення містила ст.14 ЦПК України, яка діяла на час ухвалення судового рішення.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, що була чинною на момент набрання рішенням законної сили та повернення виконавчого документу стягувачу) (далі за текстом Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Подібні положення викладено у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року в чинній редакції (далі за текстом Закон № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону № 606-XIV (в редакції, що була чинною на час ухвалення судом рішення) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої цієї статті передбачалось, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

За змістом частини третьої статті 22 Закону № 606-XIV у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні положення закріплено в частині п`ятій статті 12 та пункті 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII (в редакції, що була чинною на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2020 року завершено виконавче провадження № 60762792 з примусового виконання виконавчого листа № 2-246/10 виданого 13 вересня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення вищезазначеного боргу саме з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у зв`язку із забороною, встановленою Законом України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до пункту 1 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, за недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 цього пункту.

Відповідно до пункту 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Кодексу України з процедури банкрутства через вісімнадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу Закон № 1304-VII визнається таким, що втратив чинність.

Таким чином, з урахуванням наведених положень законодавства України, оскільки виконавче провадження було завершене на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону № 606-XIV та на час звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа (у лютому 2022 року) строк дії встановленої Законом № 1304-VII заборони, з якою державний виконавець пов`язував неможливість виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 боргу, не закінчився, заява ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа вважається такою, що подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Крім того, як вбачається з п. 2 копії постанови головного державного виконавця Маліновської Ю.М. про повернення виконавчого документа стягувачу від 31 березня 2020 року ВП № 60762792, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 104 т. 2), виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 31 березня 2023 року.

Проте на вказані обставини місцевий суд не звернув уваги, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку, що заявником пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого листа, апеляційний суд враховує наступне.

Як указано в підпункті 17.4 пункту 17 Розділу XIII ЦПК України «Перехідні положення» у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому, виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) сформульовано правовий висновок щодо можливості відмови у видачі дубліката виконавчого листа з огляду на відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання: приписи підпункту 19.4 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» ГПК України та підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIІІ «Перехідні положення ЦПК України не суперечать приписам частини шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», частини першої статті 433 ЦПК України, частини першої статті 329 ГПК України. Зазначені приписи перехідних положень вказаних кодексів не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання заяву стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа може бути задоволено у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Так, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підстав матеріалів справи та судового рішення, за яким було видано втрачений виконавчий лист.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Звернувшись до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зазначило, що оригінал виконавчого листа в нього відсутній, а звернення до органів державної виконавчої служби задля отримання цього оригіналу результатів не дали; до даного часу постанова про повернення виконавчого документа стягувачу та оригінал виконавчого листа до заявника не надходили і жодних підтверджень надсилання вказаного оригіналу виконавчого документа відділом ДВС ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не надано, що свідчить про втрату виконавчого листа з причин, які об`єктивно не залежали від волі стягувача та не були обумовлені його діями.

Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19) вказав, що факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби може свідчити про те, що оригінал виконавчого документу втрачено.

Відтак, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви.

З урахуванням викладеного, доводи ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про втрату оригіналу виконавчого листа знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Оскільки апеляційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» і заява про видачу дубліката виконавчого листа підлягають задоволенню, із ОСОБА_1 належить стягнути 74 грн 44 коп. за розгляд справи судом першої інстанції, а також 2481 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити.

Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» дублікат виконавчого листа по справі №2-246/10 виданого 13 вересня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці щодо боржника ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» боргу за кредитним договором № 14/09/2006/840-КВ/53 від 14 вересня 2006 року в сумі 589192,16 гривень, а також 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 гиень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» судовий збір у розмірі 74 грн 44 коп. за розгляд справи судом першої інстанції, а також 2481 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета