ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2030/22 Справа № 205/7739/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Спектрум Ессет

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2019 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2013 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову ПАТ КБ Надра зазначав, що 19 вересня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», яке змінило назву на ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1353-Н, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 72 780 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49% річних, із кінцевим терміном повернення кредиту до 18 вересня 2027 року. Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1353/1-Н, а з ОСОБА_3 договір поруки №1353/2-Н, за умовами яких кожен із поручителів зобов`язався солідарно з ОСОБА_1 відповідати перед позивачем за виконання зобов`язання за указаним кредитним договором. У порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала чим порушила умови кредитного договору. Станом на 16 серпня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 90 579 доларів США 11 центів, що еквівалентно 723998,83 грн. Тому позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у розмірі 90 579 доларів США 11 центів, що еквівалентно 723998,83 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 53996 доларів США 27 центів, що еквівалентно 431592,19 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 25713 доларів США 33 центам, що еквівалентно 205526,65 грн., пені у розмірі 3591 долару США 51 центу, що еквівалентно 28706,94 грн., штрафів у розмірі 7 278 доларів США, що еквівалентно 58173,05 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/1353-Н від 19 вересня 2007 року у розмірі 90 579 доларів США 11 центів, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 53 996 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 25 713 доларів США 33 центи, пеня у розмірі 3 591 доларів США 51 цент, штраф у розмірі 7 278 доларів США, що еквівалентно станом на 16 серпня 2013 року 723 998,83 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» судовий збір у розмірі 3 441,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2019 року та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ Надра.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ Надра на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2019 року по справі №205/7739/13 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ Надра в повному обсязі.

Відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2019 року від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Протокольною ухвалою в судовому засіданні Дніпровського апеляційного суду 29.07.2020р. залучено правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра - Товариство з обмеженою відповідальністю Спектрум Ессетс в порядку ст.55 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №8/2007/840-К/1353-Н відповідно до умов якого банк надав останній кредитні грошові кошти у розмірі 72 780 доларів США на термін до 18 вересня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49 % річних (т.1 а.с.6-8). Договір укладений на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 19 вересня 2007 року укладено договір поруки №1353/1-Н, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (т.1 а.с.13-14).

Також між банком та ОСОБА_3 19 вересня 2007 року укладено договір поруки №1353/2-Н за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (т.1 а.с.15-16).

Банк свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджується заявою на видачу готівки №914 від 19 вересня 2007 року про перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 72 780 доларів США у гривневому еквіваленті, квитанцією про перерахування коштів від 19 вересня 2007 року та заявами-анкетами (т.1 а.с.9-10, 18-20).

Позичальник ОСОБА_1 та поручителі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 належним чином не виконали взяті на себе зобов`язання за укладеними з ними договорами, внаслідок чого станом на 16 серпня 2013 року утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 90 579 доларів США 11 центів, що еквівалентно 723 998 гривням 83 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 53 996 доларів США, що еквівалентно 431 592 гривням 19 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 25 713 доларів США 33 центи, що еквівалентно 205 526 гривням 65 коп., пеня у розмірі 3 591 долар США 51 цент, що еквівалентно 28 706 гривням 94 коп., штраф у розмірі 7 278 доларів США, що еквівалентно 58 173 гривням 05 коп.

Ухвалами суду апеляційної інстанції у позивача було витребувано оригінал кредитного договору, на виконання яких банком надано кредитну справу з оригіналами усіх договорів та заяв з підписом ОСОБА_1 , про що свідчать матеріали справи. Після невиконання відповідачем ОСОБА_1 клопотання експерта в частині надання нею умовно-вільних зразків почерку, зазначену кредитну справу за минуванням потреби повернуто позивачеві. Зазначені обставини свідчать, що саме через небажання відповідача ОСОБА_1 надати умовно-вільні зразки почерку призначену судом почеркознавчу експертизу проведено не було. А з урахуванням того, що саме нею заперечувався факт підписання кредитного договору, то в силу вимог ч.1 ст.81 ЦПК України вона повинна була довести обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень. Також слід зазначити, що під час розгляду справи цим складом суду ОСОБА_1 клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявлялося.

Слід зазначити, що цільовим призначенням кредитних коштів у п.1.2 кредитного договору зазначено придбання відповідачем ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 . У заяві про перегляд заочного рішення, апеляційній скарзі на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, відзиві на позов та інших заявах відповідачем не заперечувався факт придбання нею цієї квартири. Разом з тим, доказів того, що зазначена квартира нею була куплена за власні, а не кредитні кошти, відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Нормами ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.1.2 договору поруки №1353/1-Н від 19 вересня 2007 року, укладеного між банком і ОСОБА_2 , і договору поруки №1353/2-Н від 19 вересня 2007 року, укладеного між банком і ОСОБА_3 , за умовами яких поручителі зобов`язалися перед банком за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №8/2007/840-К/1353-Н від 19 вересня 2007 року, встановлено, що позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

При цьому, нормами чинного ЦК України визначено припинення поруки, зокрема, пов`язане із закінченням строку її чинності.

Так строк дії договору поруки №1353/1-Н від 19 вересня 2007 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_2 , і договору поруки №1353/2-Н від 19 вересня 2007 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_3 , визначено сторонами строком дії кредитного договору, на забезпечення виконання якого, вони і були укладені, тобто до 18 вересня 2027 року (п. 1.1 договору поруки).

При цьому за змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18). Відповідно до частини 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту та процентів шляхом сплати щомісячного платежу (пункти 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 договору).

Із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 07 грудня 2009 року, а з позовом банк звернувся 10 вересня 2013 року, тобто поза межами шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Крім цього, ч.5 ст.411 ЦПК України встановлено, що висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Так Верховим Судом у постанові від 19 вересня 2018 року у даній справі вказано, що ухвалюючи рішення про задоволення позову в повному обсязі, суди попередніх інстанцій не врахували, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Колегія суддів (враховуючи висновки суду касаційної інстанції, зазначені у постанові від 19 вересня 2018 року) погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача суми боргу у розмірі 90 579 доларів США 11 центів, що еквівалентно 723 998 гривням 83 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 53 996 доларів США 27 центів, що еквівалентно 431 592 гривням 19 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 25 713 доларів США 33 центи, що еквівалентно 205 526 гривням 65 коп., пеня у розмірі 3 591 долар США 51 цент, що еквівалентно 28 706 гривням 94 коп., штраф у розмірі 7 278 доларів США, що еквівалентно 58 173 гривням 05 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Всупереч вимогам п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України банком не надано до суду розрахунку, з якого можливо встановити порядок обчислення, порядок нарахування сум та підстави такого нарахування, за яким можливо визначити розмір заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, що підлягають стягненню з поручителів на користь позичальника на виконання взятих ними зобов`язань, оскільки згідно з чинним ЦК України у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, про що зазначено у постанові Верховного Суду, тому суд позбавлений можливості обґрунтовано розрахувати розмір грошового зобов`язання поручителів перед банком та стягнути його у межах дії договорів поруки, з урахуванням дати звернення позивача з позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками, пенею та штрафом задоволенню не підлягають, оскільки порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами шестимісячного строку та банком не надано розрахунок, з якого можливо встановити порядок обчислення, порядок нарахування сум та підстави такого нарахування, за яким можливо визначити розмір заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, що підлягають стягненню з поручителів на користь позичальника на виконання взятих ними зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що кредитний договір є нікчемним та позивачем не надано оригінал кредитного договору, що спростовує факт отримання нею кредитних коштів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Апелянтом не надано доказів, які спростовують правомірність зазначеного договору.

Крім того, факт отримання кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки №914 від 19 вересня 2007 року про перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 72 780 доларів США у гривневому еквіваленті, квитанцією про перерахування коштів від 19 вересня 2007 року та заявами-анкетами (т.1 а.с.9-10, 18-20).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що вона не вважає за необхідне заявляти клопотання про призначення почеркознавчої експертизи документу якого не існує спростовуються матеріалами справи, зокрема, відповідно до листа Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №2533-14 від 06.09.2017р. витребувані у клопотанні експериментальні зразки почерку ОСОБА_1 не надані, гроші на оплату експертизи (відповідно №Рах-592 від 08.06.2017) на рахунок інституту не надійшли, тому наглядове провадження №2533-17 закрито без виконання судової почеркознавчої експертизи (а.с.189а-189б т.1).

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Таким чином, апелянтом не доведені обставини (зокрема, факт непідписання кредитного договору), на які вона посилалась як на підставу своїх заперечень.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ Надра, що через відсутність відеозв`язку при розгляді справи в режимі відеоконференції позивач був позбавлений права надати докази розрахунку з якого можливо встановити порядок обчислення, порядок нарахування сум та підстави такого нарахування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України). Відповідно до п.2. ч.1 ст.43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст.44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п.2 та 4 ч.2 ст.43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.83 ЦПК України). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.83 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів не вбачає об`єктивних причин, з яких, зазначені позивачем докази, не могли бути подані у встановлений законом строк.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем неодноразово подавалися до суду першої інстанції заяви про розгляд справи без участі представника ПАТ КБ Надра (а.с.59, 156-157 т.2), що не позбавляло права позивача одночасно надати зазначені докази розрахунку.

При поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмо обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №915/2222/19.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржників зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційних скарг.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Спектрум Ессет - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова