ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року

м. Київ

справа № 2211/426/2012

провадження № 61-19468св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - виконавчий комітет Нетішинської міської ради,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 9 квітня 2012 року, ухвалене у складі судді Ходоровського Б. В., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Грох Л. М., Корніюк А. П., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - виконавчий комітет Нетішинської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з січня 2007 року вона перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який 23 лютого 2010 року розірвано, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 . У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .

Після розірвання шлюбу відповідач не цікавиться сином, не бере участі у його вихованні, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги не надає, що, на її думку, свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 лютого 2011 року з відповідача на її користь стягнено аліменти на сина у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 січня 2008 року, і до досягнення дитиною повноліття, однак відповідач вказане рішення не виконує, що призвело до утворення заборгованості.

Зазначала, що відповідач не бажає спілкуватись та виховувати сина, що підтверджується також нотаріально посвідченою його заявою.

З урахуванням зазначеного позивач просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 9 квітня 2012 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позов та позбавляючи ОСОБА_2 батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не бере участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо ухиляється від виховання та утримання сина, не виявляє бажання щодо виконання батьківських обов`язків, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та його подальшої долі, що свідчить про нехтування покладеними на нього обов`язками з виховання та утримання дитини.

Встановивши зазначене, суд першої інстанції вважав, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання сина ОСОБА_4 , що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 9 квітня 2012 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічно і повно з`ясованих обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У грудні 2020 року ОСОБА_2 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 9 квітня 2012 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами розглянуто справу за його відсутності, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, що є порушенням норм процесуального права. Крім того, при розгляді справи судом встановлені обставини, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

З урахуванням зазначеного заявник просив судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав відносно сина відмовити.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Нетішинського міського суду Хмельницької області матеріали цивільної справи № 2211/426/2012.

Відповідно до змісту ухвали Верховного Суду від 19 березня 2021 року підставами відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме те, що справу розглянуто за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Також підставами для відкриття касаційного провадження були доводи заявника про встановлення судом першої інстанції обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .

Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 23 лютого 2010 року суди встановили, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 лютого 20011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнено аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 січня 2008 року, і до досягнення дитиною повноліття.

За період з 17 січня 2008 року до 1 березня 2012 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 7 410,85 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком від 1 березня 2012 року.

Малолітній ОСОБА_6 проживає у квартирі АДРЕСА_1 з матір`ю - ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою комунального підприємства Нетішинської міської ради № 491 від 20 лютого 2012 року.

З нотаріально посвідченої заяви суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_2 не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14 березня 2012 року виконавчий комітет Нетішинської міської ради як орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина - ОСОБА_6 .

Також судами встановлено, що ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 12 квітня 2012 року серії НОМЕР_2 .

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи і перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру

(стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства

(пункт 3) частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу.

Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ,

від 8 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ,

від 13 грудня 2011 року).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, неповідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3) частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу;

невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою, суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (частина друга статті 410 ЦПК України).

Тлумачення частини другої статті 410 ЦПК України свідчить, що:

правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення;

оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції;

правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, в

ід 20 лютого 2014 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 3 липня 2014 року).

У справі, що переглядається: ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 2 березня 2012 року відкрито провадження у справі і призначено справу до судового розгляду на 9 квітня 2012 року;

у судовому засіданні, призначеному на 9 квітня 2012 року, ухвалено рішення, в якому зазначено, що «відповідач у судове засідання не з`явився»,

аналіз матеріалів справи свідчить, що відомості про належне повідомлення відповідача про розгляд справи на 9 квітня 2012 року у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу у судовому засіданні, призначеному на 9 квітня 2012 року, за відсутності учасника справи - відповідача, належним чином не повідомленого про місце, дату та час судового засідання.

В апеляційній скарзі на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 9 квітня 2012 року відповідач посилався на порушення судом першої інстанції норм цивільного процесуального права, а саме - неповідомлення його про місце, дату і час судового засідання, призначеного на 9 квітня 2012 року.

Аналіз оскаржуваної постанови апеляційного суду свідчить, що апеляційний суд не надав відповіді на цей конкретний, доречний та важливий довід заявника; залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України таку обставину передбачено як обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, тому дійшов неправильного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін. Наведене унеможливлює і ухвалення судом касаційної інстанції нового рішення.

Аналогічний висновок викладено об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про місце, дату та час судового засідання, апеляційний суд посилався на нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 , в якій ОСОБА_2 просив справу про позбавлення його батьківських прав розглянути у його відсутність.

Однак зміст нотаріально посвідченої заяви від 4 січня 2012 року не свідчить про обізнаність відповідача про розгляд справи щодо позбавлення його батьківських прав 9 квітня 2012 року і не звільняє суд від процесуального обов`язку повідомлення учасника справи про місце, дату та час судового засідання.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 дають підстави для висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята без додержання процесуального права, тому колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк В. А. Стрільчук