Справа № 502/81/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 травня 2022 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Новицької А.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

за наявними у справі матеріалами

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

про

визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обгрунтовання позову позивачем зазначено, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності на житловий будинок підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку серії ААК № 760856 від 12.03.1998року. В період з 2008 - 2009 року позивач став спільно проживати з громадянкою ОСОБА_4 , у якої на той час, від попереднього шлюбу були два сина: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У подальшому вони одружилися та постійно проживали у вищезазначеному житловому будинку. На початку бойових дій на сході України, позивач був мобілізований та приймав участь у бойових діях. Після повернення з зони бойових дій, він отримав інвалідність та проходив курс лікування та реабілітації. У сімейних відносинах почалися проблеми, сварки на підґрунті цього, дружина з 2019 року припинила з позивачем спільне приживання, переїхала жити до батьків у с. Новоселівка Ізмаїльського району Одеської області, де жили її діти від першого шлюбу.

27 травня 2020 року Кілійським районним судом ухвалено рішення, яким шлюб між ними був розірваний. У грудні 2021 році позивач знайшов копію паспорту на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та витяг про реєстрацію місця проживання особи, де вказано, що він зареєстрований у вказаному житловому будинку. Згоди на реєстрацію місця проживання у вищезазначеному будинку позивач не давав. Колишня дружина скористалася тим, що він у 2017 році перебував у зоні АТО та без його згоди зареєструвала своїх дітей від першого шлюбу та позивачу про це не повідомила. З часу їх спільного проживання діти з ними практично не проживали, а проживали у бабусі у селі Новоселівка Ізмаїльського району (колишньому Кілійському районі). З 2019 року відповідачів у вищезазначеному будинку не бачив взагалі. Позивач намагався знайти відповідачів та просити їх знятися з реєстрації, але їх у селі не має та місце їх перебування йому не відоме взагалі.

На підставі вищезазначеного, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 07.02.2022 року, відкрито спрощене провадження та запропоновано відповідачам протягом 15 днів з дня отримання копії даної ухвали подати відзив з запереченнями проти позову.

Беручи до уваги, що відповідачі належним чином повідомлені про строк подання відзиву та не подали відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву та надані докази по справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до Договору купівлі продажу житлового будинку від 12.03.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Кілійської державної нотаріальної контори за реєстровим № 234 встановлено, що ОСОБА_5 з одного боку і ОСОБА_1 з другого боку уклали договір про таке, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 568 кв.м., /а. с. 12-13/.

Згідно довідки про склад сім`ї за вих. № 92 від 14.01.2022 року, виданої виконавчим комітетом Кілійської міської ради встановлено, що ОСОБА_1 , 16.06.1965 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , /а. с. 14/.

Відповідно до акту обстеження по факту проживання особи від 14.01.2022 року, складеного депутатом Кілійської міської ради встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За адресою: проживання ОСОБА_1 крім нього в будинку за вищезазначеною адресою більше ніхто не проживає протягом 5 років, /а. с. 15/.

При ухваленні рішення судом застосовано наступні норми права:

Ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317 ЦК України передбачають здійснення власником права власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками, справи не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому із змісту ч. 1 ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 163 ЖК УРСР - у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї в будинку /квартирі/ приватного житлового фонду, за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК, ст. ст. 316, 317, 391 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив,

за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников