Постанова

Іменем України

04 травня 2022 року

м. Київ

справа № 235/2613/21

провадження № 61-19014св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство енергетики України,

треті особи: Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України, треті особи: Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», ОСОБА_2 , про скасування наказів та поновлення на роботі

за касаційною скаргою Міністерства енергетики України на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2021 року у складі судді Бородавки К. П. та постанову Донецького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Кішкіної І. В., Никифоряка Л. П., Халаджи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позову банку

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати наказ Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року № 21-к/к «Про звільнення ОСОБА_1 »; скасувати наказ Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року № 20-к/к «Про поновлення ОСОБА_2 »; поновити його на посаді виконуючого обов`язки генерального директора Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - ДП «ВК Краснолиманська»).

На обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що наказом Міністерства енергетики України від 02 липня 2020 року № 77-к/к «Про призначення виконуючого обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» позивача за його згодою призначено з 03 липня 2020 року виконуючим обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська».

Наказом Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року № 20-к/к «Про поновлення ОСОБА_2 » поновлено з 03 липня 2020 року ОСОБА_2 на посаді генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська», а наказом Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року № 21-к/к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача увільнено 31 березня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше займав цю посаду, на підставі пункту 6 статті 40 КЗпП України. Однак, процедура, що передбачена статтею 40 КЗпП України, при звільненні позивача з посади дотримана не була, адже відповідач не запропонував йому переведення на іншу роботу (посаду).

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області рішенням від 02 червня 2021 року позов задовольнив частково. Скасував наказ Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року № 21-к/к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновив ОСОБА_1 на роботі виконуючим обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська». В решті позову відмовив. Допустив негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 . Стягнув з Міністерства енергетики України в дохід держави судовий збір у розмірі 606,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявність рішення суду про поновлення на роботі попереднього працівника не звільняє власника або уповноважений ним орган від обов`язку дотримуватись норм частини другої статті 40 КЗпП України, за якими звільнення з підстави, зазначеної у пункті 6 цієї

статті, допускається виключно, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідач при звільненні позивача на підставі пункту 6 статті 40 КЗпП України не дотримав порядку, визначеного частиною другою статті 40 КЗпП України, що свідчить про незаконність звільнення позивача і незаконність наказу від 31 березня 2021 року №21-к/к «Про звільнення ОСОБА_1 »

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Донецький апеляційний суд постановою від 02 листопада 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та Міністерства енергетики України залишив без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована обґрунтованістю висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 23 листопада 2021 року, Міністерство енергетики України просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 766/2320/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 666/2821/15, від 16 травня 2018 року у справі № 756/5123/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17, від 28 серпня 2019 року у справі № 201/15850/17.

На обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Призначення позивача виконуючим обов`язки генерального директора обмежувалось чітко визначеною подією - призначенням генерального директора цього підприємства, було тимчасовим і не було визначено в часі у зв`язку з неможливістю об`єктивно передбачити тривалість процедури погодження та призначення керівника.

Трудові правовідносини з позивачем тривали до певної події у часі, яка мала неминуче настати, а саме: проведення конкурсу та обрання генерального директора, однак ураховуючи, що судовим рішенням, що набрало законної сили, поновлено на цій посаді звільненого працівника - ОСОБА_2 , позивача відповідно до норм трудового законодавства України було звільнено із займаної посади.

Звільнення позивача є законним та обґрунтованим, у зв`язку з тим, що минула потреба у продовженні з ОСОБА_1 трудових відносин, оскільки його призначення на посаду виконуючого обов`язки мало тимчасовий характер, тобто до моменту обрання керівника ДП «ВК «Краснолиманська».

Такої посади як виконуючий обов`язки генерального директора на підприємстві немає, посаду директора може займати лише особа, з якою після проведення конкурсу укладений відповідний контракт.

Оскільки, у трудових відносинах з Міністерством енергетики України перебуває лише керівник державного підприємства, працівники підпорядкованих відповідачу підприємств перебувають у трудових відносинах із відповідним державним підприємством, тому у відповідача немає обов`язку з працевлаштування працівника, адже відповідач не має повноважень запропонувати позивачу іншу посаду на ДП «ВК «Краснолиманська».

Крім того, надавши згоду на призначення виконуючим обов`язки директора ДП «ВК «Краснолиманська» до призначення керівника цього підприємства у встановленому законодавством порядку, ОСОБА_1 мав усвідомлювати, що він виконуватиме такі обов`язки тимчасово, до вирішення питання щодо призначення керівника підприємства, а відтак ОСОБА_1 може бути звільнений від їх виконання на підставі наказу уповноваженого органу управління державним підприємством.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

10 грудня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом Міністерства енергетики України від 24 червня 2020 року № 72-к/к «Про призначення виконуючого обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» позивача було призначено з 25 червня 2020 року виконуючим обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» за його згодою на період тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 , генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська»).

Наказом Міністерства енергетики України від 02 липня 2020 року № 76-к/к «Про припинення повноважень ОСОБА_2 » припинені повноваження ОСОБА_2 , генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» 02 липня 2020 року відповідно до пункту 5 статті 41 КЗпП України.

Наказом Міністерства енергетики України від 02 липня 2020 року № 77-к/к «Про призначення виконуючого обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» позивача з 03 липня 2020 року за його згодою призначено виконуючим обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому порядку.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до Міністерства енергетики України про визнання недійсним наказу про припинення повноважень, поновлення повноважень та поновлення на роботі - задоволено частково, визнано незаконним наказ Міністерства енергетики України від 02 липня 2020 року № 76-к/к «Про припинення повноважень ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_2 на посаді генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська», рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» допущено до негайного виконання.

Наказом Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року № 20-к/к «Про поновлення ОСОБА_2 » на виконання вищевказаного рішення суду ОСОБА_2 поновлено з 03 липня 2020 року на посаді генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська».

Наказом Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року № 21-к/к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено 31 березня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше займав цю посаду на підставі пункту 6 статті 40 КЗпП України.

У трудовій книжці позивача 31 березня 2021 року вчинений запис про його звільнення у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше займав цю посаду, на підставі пункту 6 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до наказу ДП «ВК «Краснолиманська» від 01 квітня 2021 року № 673К «Про поновлення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 став до виконання обов`язків генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» з правом першого підпису документів з 01 квітня 2021 року.

Наказом Міністерства енергетики України від 10 вересня 2020 року № 586 затверджений Перелік державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства енергетики, станом на 01 вересня 2020 року, згідно з яким ДП «ВК «Краснолиманська» є державним підприємством, що належить до сфери управління Міністерства енергетики.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є органом виконавчої влади, до сфери управління якого належить юридична особа - ДП «ВК «Краснолиманська», а також є засновником вказаного підприємства.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи

або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі статтею 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Отже, визначення відповідачів, предмета спору та підстав позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18.

Предметом спору у цій справі є, зокрема, поновлення позивача на посаді виконуючого обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» проте позов пред`явлено лише до одного відповідача - Міністерства енергетики України, ДП «ВК «Краснолиманська» залучене до участі у справі лише як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Водночас належними співвідповідачами у справі мали бути ДП «ВК «Краснолиманська» як підприємство в яке позивач вимагав поновити його на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора та Міністерство енергетики України, яке виконує функцію органу управління щодо призначення та звільнення керівників державного сектору економіки.

Суд першої інстанції, як і суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу, не звернув уваги, що до участі у справі не залучено належних відповідачів (співвідповідачів), до яких направлені вимоги позову, в той час як висновок про доведеність чи недоведеність позову можливий за участі у справі належних сторін.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача чи не до всіх належних відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.

Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України установлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково й ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи наведене, судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги Міністерства енергетики України, скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а судові рішення -скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, судовий збір, сплачений Міністерством енергетики України за подання апеляційної і касаційної скарг у розмірі 6 810,00 грн підлягає компенсуванню за рахунок держави у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства енергетики України задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України про скасування наказів та поновлення на роботі відмовити.

Компенсувати Міністерству енергетики України судовий збір у розмірі 6 810,00 грн (шість тисяч вісімсот десять гривень 00 коп.) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов