РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2022 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря судового засідання Буга Р.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Позивач ОСОБА_1 10 березня 2022 року звернувся до суду з цим позовом та просив визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування належним позивачу житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 61 від 10 лютого 1999 року, виданого Жмеринською районною державною нотаріальною конторою Вінницької області. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями зареєстрований КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за позивачем ОСОБА_1 , за реєстраційним № 1337 від 10 лютого 1999 року. Відповідно до рішення Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області, перейменовано провулок Радгоспний на ІІ провулок Парковий.

19 січня позивач уклав шлюб з ОСОБА_2 , після чого позивач зареєстрував у власному будинку дружину ОСОБА_2 .. Сімейне життя не склалось, що призвело до припинення сімейних відносин та 8 грудня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Однак, після розірвання шлюбу відповідачка ОСОБА_2 не покинула будинок позивача та не переїхала проживати за іншою адресою, лише періодично залишала будинок на два-три місяці, а потім поверталась на такий самий період. В лютому 2021 року відповідачка ОСОБА_2 зібрала всі свої особисті речі та майно, яке побажала та виїхала з будинку.

У цьому будинку відповідачка зареєстрована, але не проживає. На даний час ОСОБА_2 проживає з цивільним чоловіком в смт Браїлів Жмеринського району Вінницької області, однак більш точної адреси позивачу не відомо. На усні звернення добровільно знятись з реєстрації відповідачка відмовляється.

Позивач має право на отримання субсидії, але позбавлений можливості її отримувати, так як при призначені субсидії враховують усіх зареєстрованих осіб в будинку, а тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх майнових прав щодо реалізації права власності (а.с. 1-7).

На обґрунтування своїх вимог надав копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 лютого 1999 року, копію реєстраційного посвідчення, копію рішення Жмеринського міськрайонного суду про розірвання шлюбу, копію свідоцтва про народження, довідку про реєстрацію місця проживання, довідку про склад сім`ї, акт перевірки факту проживання особи.

Позиція відповідача

Відповідачка свою позицію щодо позову не виклала. Правом надання відзиву на позов не скористалась.

Позиція третьої особи

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області Козаков Г.Г. в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при прийнятті рішення по справі покладається на розсуд суду (а.с.33).

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.

Ухвалою суду від 21 березня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 ЦПК України. Вказаною ухвалою суду відповідачу запропоновано надати в строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали відзив на позовну заяву, а також встановлено позивачу та відповідачу строк п`ять днів з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та заперечень (а.с. 27).

Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачці, за адресою що вказана в позові та підтверджена наданою інформацією відділом формування та ведення РТГ управління «ЦНАП» виконавчого комітету Жмеринської міської ради, відповідачка зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.28).

На адресу суду 6 квітня 2022 року повернувся конверт який направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки із відміткою причини повернення на довідці Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а. с.30).

Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації нею права судового захисту своїх прав та інтересів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

Згідно з копією паспорта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 з 16 грудня 1979 року (а.с. 9-10).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, засвідченого завідуючою Жмеринської районної державної нотаріальної контори Мельничук А.Л. від 10 лютого 1999 року, серії ААР № 879070, зареєстрованого в реєстрі за № 61, спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є син ОСОБА_1 .. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Згідно з реєстраційним посвідченням Вінницького міжміського бюро технічної інвентаризації, цілий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 лютого 1999 року, і записано в реєстрову книгу за № 1357 (а.с. 12).

Відповідно до копії заочного рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 8 грудня 2015 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано шлюб. Рішення набуло законної сили 12 січня 2016 року (а.с. 14).

Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відповідно до довідки, виданої старостою Браїлівського старостинського округу Сваричевським Р.О. від 21 лютого 2022 року № 01-50/437, за адресою ІІ АДРЕСА_1 зареєстровані позивач, його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та колишня дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка за вказаною адресою фактично не проживає з лютого 2021 року (а.с. 17).

Згідно з актом перевірки факту проживання особи від 21 лютого 20222 року, складеного старотою старостинського округу ОСОБА_5 , встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_4 .. Також за даною адресою зареєстрована колишня дружина ОСОБА_2 , яка не проживає за вказаною адресою з лютого 2021 року (а.с. 18).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Предметом позову являється матеріально-правова вимога позивача до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування належним позивачці житловим будинком. Підставою позову є неможливість позивачки здійснювати в повній мірі своє право власності на належний їй будинок, а також правові норми Цивільного та Житлового кодексів України, на які посилається позивачка в підтвердження своїх вимог.

Матеріалами справи доведений факт не проживання відповідачки більше року в будинку, який на праві приватної власності належить позивачці, тому її слід визнати такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Верховний Суд зазначив, що при вирішенні справ щодо наявності передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі з`ясувати, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Відповідачка свого часу зареєструвалася до будинку по АДРЕСА_1 і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідачка спільним побутом із позивачем не пов`язані та не проживають за вказаною адресою. Тобто в даному випадку визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням не призведе до її фактичного виселення чи позбавлення житла, а тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку суд враховує висновок, зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), а також Верховним судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц (провадження № 61-1634св19).

Висновки суду

Враховуючи, що позивач є власником будинку, а відповідачка в цьому будинку не проживає, її реєстрація в будинку перешкоджає реалізації права власності позивача, то відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування цим жилим приміщенням.

Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом першим частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивач просив стягнути з відповідачки витрати на професійну правову допомогу, в розмірі 1500 грн. Враховуючи, що позивачем на виконання вимог частини першої статті 134 ЦПК України вказано розрахунок таких витрат в позовній заяві, додано договір про надання правової допомоги та детальний опис робіт із розрахунком, який є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (а.с. 19-23), суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 2492,40 грн, що складаються з судового збору в сумі 9992,40 грн (а.с.8) та витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн (а.с. 21).

Керуючись статтями 12, 13, 77, 78, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, статтями 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, статтею 72 ЖК України, статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , зареєстровану по АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування будинком по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2492 (дві тисячі чотириста дев`яносто дві) грн 40 коп, що складаються з судового збору за подання позовної заяви в сумі 992,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його винесення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша та друга статті 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин(частина третя статті 354 ЦПК України).

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована ІІ АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ