Справа № 216/2281/16-ц
провадження 2/216/53/22
РІШЕННЯ

іменем України

06 травня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Бутенко М.В.

за участі:

секретаря судового засідання Кравець А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Горіна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: приватне акціонерне товариство страхова компанія «Український Страховий Стандарт», про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи СК «Український Страховий Стандарт» про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 217750,00 грн завданих їй збитків, з яких 185650,00 грн за завдану їй матеріальну шкоду, 30 000 грн за завдану їй моральну шкоду, 1500 грн вартості послуг експерта, 600,00 грн вартості послуг евакуатора, а також 3255,50 грн судових витрат за сплату судового збору.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 6 грудня 2015 року приблизно о 19 годині 20 хвилин в Саксаганському районі м. Кривого Рогу по сухому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги пр. Миру з боку майдану Визволення в напрямку майдану Горького, в лівій смузі, рухався автомобіль «Ніссан Мурано» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 який в районі зупинки громадського транспорту «1-ша міська лікарня» при виникненні перешкоди для руху у вигляді автомобіля «Хонда Цівік» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що під керуванням водія ОСОБА_1 стояв в лівій смузі, з увімкнутим лівим покажчиком повороту та який водій ОСОБА_2 мав об`єктивну можливість виявити, в порушення вимог п. 12.3 «Правил дорожнього руху» України, відповідно до якого; п. 10.1 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», своєчасно заходів для зменшення швидкості, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не вжив в наслідок чого допустив наїзд на вказаний автомобіль. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди були травмовані водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2623 від 18.12.2015 року ОСОБА_1 отримала травми у вигляді синців обличчя з набряком м`яких тканин, лівого плеча та лівої гомілки, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Відповідно до медичної довідки виданої лікарем травмпункту 2-ї міської лікарні ОСОБА_2 отримав травми у вигляді забійної рани лобу ліворуч. Таким чином під час досудового слідства було встановлено, що дорожньо- транспортна пригода сталася в наслідок порушення водієм Сироткіним МЛО, вимог п. 12.3 «Правил дорожнього руху» України однак зважаючи, що в наслідок дорожньо- транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження в діях ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України, однак вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. в діях водія ОСОБА_1 з керування автомобілем «Хонда Цівік» невідповідностей вимогам «Правил дорожнього руху» України не вбачається. Беручи до уваги вищевикладене та керуючись п.2 ч.1 ст. 284 КК України та ст. 110 КК України, кримінальне провадження було закрито та матеріали справи передано до сектору КВП ГУНП в Дніпропетровській області для вирішення питання про притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. 31.03.2016 постановою Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг було встановлено, що водій ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, але не може бути притягнутий до відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення. Вказаним правопорушенням, що було скоєно водієм ОСОБА_2 позивачу було нанесено значну матеріальну та моральну шкоду, яка полягає у необхідності відновлення автомобіля, оскільки сума відновлення значно перевищила суму отриманого нею страхового відшкодування, та перенесених нею моральних страждань, викликаних отриманням нею легких тілесних ушкоджень, які тимчасово спотворили моє обличчя та змусили лікуватись. Сума матеріальної шкоди по відновленню автомобіля складає 226650,00грн, із яких вона 41000,00 грн отримала у якості відшкодування від страхової компанії, у якій була застрахована відповідальність водія ОСОБА_2 відповідно до отриманого ним полісу цивільної відповідальності. Страхове покриття, відповідно до полісу цивільної відповідальності, за яким вона отримала страхове відшкодування, є 50000,00 грн, франшиза складає 1000,00грн. Відповідно до Постанови ВСУ від 20.01.2016 суд визначив, що звернення до страхової компанії за отриманням страхового відшкодування за полісом цивільної відповідальності є правом, а не обов`язком постраждалої особи. Тому, вона погодилась отримати від страхової компанії суму у 41000,00 грн, не зважаючи на те, що мала право на отримання суми у 49000,00 грн. На цей час їй ще не відшкодовано 185650,00 грн матеріальних витрат, понесених у зв`язку із необхідністю відновлення належного їй автомобіля.

У зв`язку із ушкодженням здоров`я, заподіяного вчиненням ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, їй була завдана також і моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, необхідність довготривалого відновлення здоров`я, неможливістю просто нормально виходити на вулицю та інших негативних явищах. Отже, неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченого мені завдано майнових та немайнових втрат, спричинених пошкодженням майна, моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у моєму житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. В момент отримання тілесних ушкоджень, вона перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень та байдужості до такої події винної сторони, я досі відчуваю почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживаю щодо своєї соціальної репутації, відношення родини та близьких до скоєння, зневаги перед іншими людьми. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Наслідки ДТП, вчиненого відповідачем, постали для неї як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили мені моральні страждання та необхідність нести матеріальні витрати. Таким чином, внаслідок ДТП, їй були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру моїх немайнових втрат, вона оцінює у 30 000,00 грн, які підлягають відшкодуванню (компенсації) обвинуваченим у повному обсязі.

15 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про відмову від частини позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.

Позивач та її представники ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в судовому засіданні позовну заяву, з урахуванням відмови від частини позовних вимог, підтримали просили її задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позовної заяви заперечували, просили відмовити у її задоволенні, вважають позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не обґрунтованою, безпідставною, сфальшованою (вимоги обґрунтовані документами (доказами), що носять як мінімум сумнівний характер, оскільки висновок експерта Чивчиша О.П., на їх думку, проведений з порушенням порядку встановленого ст.143 ЦПК України, а вина ОСОБА_2 не встановлена постановою судді Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг, при цьому постанова слідчого про закриття кримінального провадження також не підтверджує вини ОСОБА_2 у ДТП. також зазначили, що єдине, на що може розраховувати позивач в даній ситуації - це відшкодування в сумі 600 грн вартості послуг евакуатора.

В судове засідання призначене на 06.05.2022 відповідач та його представник ОСОБА_5 не з`явились, представник відповідача в черговий раз надав суду клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому судом в письмовій формі неодноразово роз`яснювалось представнику позивача право приймати участь у судовому засіданні за допомогою власних технічних засобів через захищений відеоконференцзвязок з судом (vkz.court.gov.ua).

Таким чином суд вважає дії відповідача та його представника ОСОБА_5 , які полягають у неодноразовому заявлені клопотання про відкладення розгляду справи зловживанням процесуальними правами, спрямованими на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що 30.09.2021 Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справа "Лузан та інші проти України", за заявою позивача ОСОБА_1 , яким було засвідчено порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини та її основоположних свобод, у зв`язку з надмірною тривалістю цивільного провадження та відсутністю ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з цим.

Приймаючи до уваги викладене, а також враховуючи, що відповідач та його представник вже надали суду свої пояснення, суд вважає можливим проводити розгляд справи призначений на 06 травня 2022 року за відсутності відповідача та його представника ОСОБА_5 .

Представник третьої особи ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», у своїх поясненнях на позовну заяву просив проводити розгляд справи без участі їх представника, а також зазначив, що станом на момент ДТП - 06.12.2015р. - цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в Страховика за полісом обов`язкового страхування № АЕ/4530327. Згідно з експертним висновком СПД ОСОБА_6 , розмір матеріального збитку, завданого позивачу як власнику автомобіля Хонда, д/н НОМЕР_2 , становить 221 121,00 грн. Страхова сума за полісом № АЕ/4530327 становить 50 000,00 грн. за шкоду, завдану майну потерпілого. Франшиза - 500,00 грн. Відповідно до п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. 11.02.2016р. між позивачем та страховиком було укладено Протокол узгодження суми страхового відшкодування за випадком, що стався 06.12.2015р., за яким розмір суми страхового відшкодування склав 41 000,00 грн. Також, даним Протоколом було встановлено, що після отримання страхового відшкодування жодних претензій матеріального, морального та будь-якого іншого характеру позивач до страховика мати не буде. Згідно Заяви про виплату страхового відшкодування від 02.02.2016р. Позивач просила здійснити виплату страхового відшкодування на її рахунок в ПАТ «КБ «Приватбанк». 16.02.2016р. платіжним дорученням № 418 страховиком на користь позивача було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 41 000,00 грн. Таким чином, зобов`язання Страховика за полісом № АЕ/4530327 перед позивачем за випадком, що стався 06.12.2015р., виконані в повному обсязі.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі Закон № 1961-IV).

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_7 є власником автомобіля «Хонда Цивик», номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (Т.1 а.с.9).

06 грудня 2015 року приблизно о 19.20 год в Саксаганському районі м. Кривий Ріг по сухому асфальтному покриттю проїжджої частини пр. Миру з боку майдану Визволення в напрямку майдану Горького, в лівій смузі рухався автомобіль «Ніссан Мурано» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який в районі зупинки громадського транспорту «1 міська лікарня» при виникненні перешкоди для руху у вигляді автомобіля «Хонда Цивик» номерний знак НОМЕР_2 , що під керуванням водія ОСОБА_1 стояв в лівій смузі, з увімкнутим лівим покажчиком повороту та яку водій ОСОБА_2 мав об`єктивну можливість виявити, в порушення вимог п. 12.3 ПДР, своєчасно заходів для зменшення швидкості, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не вжив внаслідок чого допустив наїзд на вказаний автомобіль. Внаслідок ДТП були травмовані водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Під час досудового слідства було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 12.3 ПДР України, однак зважаючи, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 286 КК України, однак вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а в діях ОСОБА_1 з керування автомобілем «Хонда Цивик» номерний знак НОМЕР_2 невідповідностей вимогам ПДР України не вбачається, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області, у зв`язку із чим матеріали для вирішення питання про притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП були направлені до ПП КВП ГУНП (Т.1 а.с.10-11).

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року було встановлено, що ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, однак провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (Т.1 а.с.12-13).

У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК наявність винних дій ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 06 грудня 2015 року є доведеною та не підлягає доказуванню.

У зв`язку з чим, спростовуються доводи, якими відповідач обґрунтовував свої пояснення (заперечення) по суті поданого позову. Інші підстави, на які посилався відповідач та його представник, суд розцінює як бажання ухилитися від відповідальності та наслідків за вчинене ним правопорушення, оскільки жодних доказів на їх підтвердження чи спростування доказів позивача до суду надано не було.

При цьому, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами ч. 1, ч. 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завданні збитки у повному обсязі.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент здійснення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК Український страховий стандарт» на підставі полісу № АЕ/4530327 від 06.06.2015.

Право особи, якій завдані збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на їх відшкодування є абсолютним, гарантованим законом, і не може бути обмеженим наявністю договірних відносин між винуватцем ДТП та Страховою компанією, де була застрахована його цивільно-правова відповідальність, хоча цей договір і укладений на користь третьої особи.

Зазначена позиція також висловлена в постанові Верховного суду України у справі № 6-2808цс15, де було визначено право вимагати відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала таку шкоду і жодного обмеження договором страхування не повинно бути.

Відповідно до частини другої пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Так, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д13/01/16 складеного 25.01.2016, копія якого міститься в матеріалах справи (Т.1 а.с. 15-52), сума матеріальної шкоди, спричиненої з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля «Хонда Цивик» номерний знак НОМЕР_2 , складає 221121,00 грн, а вартість відновлювального ремонту складає 262406,73 грн.

Крім того, ухвалою суду від 23.03.2017 по справі було призначено проведення авто-товарознавчої експертизи за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 для визначення розміру завданого збитку позивачу, однак експертом було надано повідомлення про неможливість надання висновку судової авто товарознавчої експертизи.

При цьому, згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України, пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати платежі та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що ПрАТ «СК Український страховий стандарт» на підставі страхового акту №6234 від 12.02.2016 та заяви про виплату страхового відшкодування було сплачено позивачу ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 41 000,00 грн.

Також, відповідно до рахунку № 9 від 26.01.2016 та акту виконаних робіт від 19.03.2016 ФОП ОСОБА_8 позивачем було сплачено 226 650,00 грн за виконання відновлювального ремонту належного їй автомобіля «Хонда Цивик» номерний знак НОМЕР_2 (Т.1 а.с.53-58).

Таким чином вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишилися не відшкодованими 185 650 грн (226 650,00 грн - 41 000,00 грн).

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , будучі винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний сплатити позивачу ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 185 650 грн.

Крім того, позивачем було сплачено 600 грн за перевезення внаслідок ДТП евакуатором автомобіля «Хонда Цивик» номерний знак НОМЕР_2 внаслідок ДТП від пр. Миру, 28 до Саксаганського РОВД (Т.1 а.с.59). При цьому відповідачем та його представником було визнано цю обставину, тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, вона не підлягає доказуванню і з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню вказана сума.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

У зв`язку з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження № 75/17 від 03.05.2017 позивачем ОСОБА_1 сплачено 1500,00 грн, що підтверджується квитанцією серією ААЯ № 000451 від 28.12.2015 ( Т.1 а.с. 59), тому на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню вказана сума.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, а саме: судового збору, сплаченого ними при подачі позову, тому оскільки позивач відмовилась від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати за сплату судового збору в розмірі 1877,50 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1167, 1187, 1192 Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 2, 12, 13, 133, 137, 139, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватне акціонерне товариство страхова компанія «Український Страховий Стандарт», про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 185 650, 00 грн (сто вісімдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят гривень) матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1500 грн ( одна тисяча п`ятсот гривень) вартості послуг експерта та 600,00 грн (шістсот гривень) вартості послуг евакуатора.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1877,50 грн (одна тисяча вісімсот сімдесят сім гривень п`ятдесят копійок) судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 12 травня 2022 року.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: приватне акціонерне товариство страхова компанія «Український Страховий Стандарт», , місце розташування: 07073, м. Київ, провулок Балтійський, 20.

Суддя М.В. БУТЕНКО