ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/599/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/474/22 Категорія: на ухвалу Смоляр О.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя - доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

Секретар Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

треті особи ОСОБА_3 , Мошенська ОТГ Тубільцівський старостинський округ;

особа, яка подає апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1

розглянувши в м. Черкаси у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2022 року, ухвалену під головуванням судді Смоляра О.А. у Черкаському районному суді Черкаської області у справі № 707/474/22 за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

17 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою про визнання права власності на 1/ 2 частину земельної ділянки та про її поділ, розташованої в селі Хрещатик Черкаського району.

17 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив про накладення арешту на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 .

Свою заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що ним поданий позов до суду про визнання права власності на 1/ 2 земельної ділянки та про її поділ земельної ділянки в розмірі 1/2 частини. Він вказує, що предметом даного позову є земельна ділянка розташована в АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 не визнає його право на спірну земельну ділянку.

ОСОБА_1 вважає, що коли ОСОБА_2 стане відомо про даний позов, то він зможе подарувати чи продати вказану земельну ділянку іншій особі, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду. Він посилається, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та вважає, що заява про забезпечення позову є спів мірною позовним вимогам та підлягає задоволенню.

За таких обставин, ОСОБА_1 просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, оскільки невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, що призведе до порушення його прав.

Ухвалою Черкаського районного суду м. Черкаської області від 18.02.2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу районного суду до Черкаського апеляційного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що ухвала Черкаського районного суду Черкаської області про відмову у забезпеченні позову підлягає скасуванню з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, що відповідач ОСОБА_2 не визнає право скаржника на спірну земельну ділянку, тому, коли відповідачу ОСОБА_2 стане відомо про позовну заяву у даній справі, то він зможе подарувати або продати спільну земельну ділянку іншій особі. В цьому випадку, вважає скаржник, невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що призведе до порушення прав скаржника.

Враховуючи вказані обставини, скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 18.02.2022 року у справі № 707/474/22, заяву про забезпечення позову задовольнити, накласти арешт на земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 .

08.04.2022 року до Черкаського апеляційного суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 та третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 на апеляційну скаргу.

У відзиві відповідачі відхиляють аргументи апеляційної скарги повністю, оскільки мотиви такої апеляційної скарги, на їх думку, є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування відзиву вказується, що скаржник ОСОБА_1 умисно вводить суд в оману, оскільки жодного права чи законного інтересу позивача у справі відповідачами не порушено. Домисли скаржника про те, що в нього хтось, зокрема, відповідач, має відібрати частину земельної ділянки є власним надуманим та цілком помилковим, безпідставним баченням скаржника. Заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, що в сукупності із положеннями ч. 9 ст. 153 ЦПК України є безумовною підставою для повернення такої заяви заявнику.

У відзиві зазначається, що станом на 05.04.2022 року жодні права та інтереси позивача в частині його земельних прав не порушено та не порушувалися, скаржник жодного разу не звертався до відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 щодо поділу вказаної земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 у своєму відзиві просять залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 18.02.2022 року у справі № 707/474/22 - без змін.

15.04.2022 року до Черкаського апеляційного суду скаржником ОСОБА_1 подано відповідь на відзив у якій зазначається, що тези, викладені у відзиві, не відповідають дійсності, тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Відзив третьої особи Мошенською ОТГ Тубільцівського старостинського округу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції згідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, які з?явились в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки судом не допущено порушень процесуального права при вирішення питання заяви про забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що в підтвердження вимог про забезпечення позову заявником не надано доказів, а оскільки відсутні належні та допустимі докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, то відсутні підстави для задоволення вимог заяви про забезпечення позову.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції також вказав, що з урахуванням положень ст.ст. 149, 150 ЦПК України, відповідних роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, то суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення питання, та постановлено у справі законну ухвалу, підстав для скасування якої, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 поданий в суд позов про визнання права власності на 1/ 2 земельної ділянки та про поділ земельної ділянки в розмірі 1/ 2 частини, розташованої в АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб?єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов?язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з?ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 виходив із, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвалам про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи вірно встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким встановлені обставини справи, не допущено порушення вимог процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції постановив законну ухвалу про відмову задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , як таку, що відповідає вимогам закону, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допущено порушення норм процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції згідно доводів апеляційної скарги скаржника.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського районного суду від 18 лютого 2022 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає

Повний текст постанови складений « 12 » травня 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко