Справа №639/2977/21
Провадження №2/639/275/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Гаврилюк С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Соболєвої Є.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про стягнення надмірно сплачених коштів,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з КП «Жилкомсервіс» на її користь суму у розмірі 25 790,12 грн., яка складається з 9 882,12 грн. надмірно сплачених коштів, 5 000,00 грн. правової допомоги, моральної шкоди 10 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.10.2020 року нею було набуте право власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зазначеного приміщення. Позивач вказує, що користувалась житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 у період з 16.10.2020 року по 19.02.2021 року. Згідно квитанцій споживання послуг КП «Жилкомсервіс», за цей період (а саме 4 місяці) було нараховано 607,81 гривень за час фактичного споживання послуг вивозу сміття. Однак КП «Жилкомсервіс» нарахував загальну суму заборгованості у розмірі 9 883,84 гривень. Разом з тим, 26.03.2021 року позивач звернулась з заявою до КП «Жилкомсервіс» з вимогою повернути їй надмірно сплачені кошти (переплату) по особистому рахунку за № НОМЕР_1 у розмірі 9 882,19 гривень. Однак, 29.04.2021 року вона отримала письмову відповідь відповідача, в якій зазначається, що станом на 01.03.2021 року заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій складала 10 491,65 грн., при щомісячному нарахуванні 152,45 грн. Зазначена заборгованість була сплачена 22.02.2021 року у розмірі 10 490 00 грн. Далі відповідач у листі - відповіді зазначив, що у віданні комунального підприємства «Жилкомсервіс» була відсутня інформація щодо нового володільця квартири і зробити перерахунок заборгованості не було можливості. Відповідач підсумовуючи зазначене вказав, що підстави для повернення коштів відсутні. Позивач вказує, що відповідач жодним чином не зазначив у листі - відповіді, за який період була позивачу нарахована заборгованість, а лише підтвердив факт нарахування та оплати заборгованості. У зв`язку з тим, що у позивача склалась складна життєва ситуація, вона була вимушена продати квартиру. Так, як по особистому рахунку була нарахована заборгованість у розмірі 9 883,84 гривень за послуги від КП «Жилкомсервіс», позивач, як новий власник приміщення та споживач при продажі квартири була змушена сплатити цю заборгованість, яка нарахована з 2016 року. Позивач зазначає, що вона була вимушена вникати у цифри, закони, постанови та взагалі витрачати свій час на багато речей, якими не користується у повсякденні для того, щоб з`ясувати чи повинна вона взагалі була сплачувати нараховану заборгованість. Однак, окрім поганого самопочуття та нервового зриву вона так і не змогла розібратися з нарахуваннями заборгованості від відповідача за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Відповідач через свою нечесну підприємницьку діяльність фактично змусив позивача сплатити всю заборгованість , яка була нарахована за адресою нерухомого майна.Заподіяну відповідачем моральну шкоду позивач оцінила в розмірі 10 000,00 грн.

У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

11.05.2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про стягнення надмірно сплачених коштів залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

На виконання ухвали суду від 11.05.2021 року представником позивача вказані недоліки позовної заяви були усунуті та ухвалою суду від 17.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про стягнення надмірно сплачених коштів. Призначено підготовче засідання.

Ухвалами Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.07.2021 року, 07.09.2021 року відкладено підготовче засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про стягнення надмірно сплачених коштів (а.с. 42, 87).

12.07.2021 року за вх. №19321 представником відповідача КП «Жилкомсервіс» на адресу суду наданий відзив на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що отримані грошові кошти у вигляді оплати за надані послуги не можна вважати такими, що набуті без достатньої правової підстави, оскільки споживачі послуг зобов`язані своєчасно та в повному обсязі оплачувати отримані послуги відповідно до вимог, встановлених законом та договором, а відповідач має право на оплату за надані житлово-комунальні послуги (а.с.47-51).

У свою чергу представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Рябіниним С.В. 04.08.2021 року за вх. №21832 подано відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши, що відповідач у своєму відзиві підтвердив факт наявності заборгованості у розмірі 9883,84 грн. на момент придбання позивачем квартири, отже позивач 16.10.2020 не була споживачем комунальних послуг, що надавалися КП «Жилкомсервіс», та у договорі купівлі-продажу квартири від 16.10.2020 відсутнє застереження щодо обов`язку нового власника сплачувати заборгованість по комунальним платежам минулого власника (а.с.68-69).

03.12.2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова, відповідно до вимог ч.4 ст. 117 ЦПК України, повернуто представнику відповідача ОСОБА_2 заяву про призначення судово- психологічної експертизи (а.с.107).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.12.2021 року закрито підготовче провадження за вказаним позовом, призначено справу до судового розгляду в судове засідання (а.с.115-116).

В судове засідання 27.07.2022 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.124).

Належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач , що підтверджується матеріалами справи, у судове засідання не з`явився, представник відповідача надав відзив на позов відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

З огляду на положення ст.223 ЦПК України та позицію відповідача, викладену у відзиві, суд не знаходить передбачених законом підстав для відкладення розгляду справи і вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. за р.№1227 позивач ОСОБА_1 набула право власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Як вбачається з відомості нарахувань та оплату житлово-комунальних за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 та за даним особовим рахунком наявна заборгованість за період 01.01.2019 року по 19.02.2021 року у сумі 10 491,65 грн. (а.с.12).

В заборгованість також включена заборгованість за комунальні послуги, нарахована станом на 01.2019 у розмірі 6697,98 грн., що підтверджується також довідкою про нарахування та оплату житлово-комунальних послуги станом на 01.06.2021 (а.с.62).

Позивачем ОСОБА_1 19.02.2021 сплачено нараховану відповідачем заборгованість у розмірі 10 491,65 грн., що підтверджуються відповідними квитанціями від 19.02.2021 року (а.с.13).

На підставі Договору купівлі-продажу квартири від 19.02.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Колядою Ю.С. за р.№575 позивач ОСОБА_1 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (а.с.10-11). Вказані відомості підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта від 02.07.2021 року (а.с.63-64).

26.03.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась з заявою до КП «Жилкомсервіс» з вимогою повернути їй надмірно сплачені кошти (переплату) по особистому рахунку за № НОМЕР_1 у розмірі 9 882,19 гривень, однак, 29.04.2021 року вона отримала письмову відповідь відповідача, в якій зазначається що станом на 01.03.2021 року заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій складала 10 491,65 грн., при щомісячному нарахуванні 152,45 грн. Зазначена заборгованість була сплачена 22.02.2021 року у розмірі 10 490 00 грн. Відповідач зазначив, що у віданні КП «Жилкомсервіс» була відсутня інформація щодо нового володільця квартири і зробити перерахунок заборгованості не було можливості. Відповідач підсумовуючи зазначене, вказав що, підстави для повернення коштів відсутні (а.с.14).

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №1186 від 20.12.2006 року «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова», КП «Жилкомсервіс визначено виконавцем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків.

Разом з тим, рішеннями виконавчого комітету ХМР №188 від 22.02.2017 року «Про внесення змін та доповнень до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року №1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова», житловий фонд м. Харкова передано від житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Харкова до КП «Жилкомсервіс». Таким чином, територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради створила КП «Жилкомсервіс», визначила виконавцем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків та зобов`язала підприємство задовольняти потреби власників, співвласників будинків, споруд та іншого майна шляхом управління цим майном та забезпечення належного рівня житлового-комунального обслуговування населення м. Харкова за певну плату.

Зі статуту КП «Жилкомсервіс» вбачається, що його засновником є Харківська міська рада, власником майна підприємства є територіальна громада м. Харкова в особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР. Предметом діяльності підприємства є виконання функцій Управителя та Виконавця житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, 22.02.2007 року рішенням виконавчого комітету ХМР №188 від 22.02.2007 року в господарське відання КП «Жилкомсервіс» передано житловий фонд комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тобто фактично КП «Жилкомсервіс» набуло статусу не тільки управителя, а й балансоутримувача житлового фонду.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова».

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Надання послуг здійснюється КП «Жилкомсервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №893 від 20.12.2011 року, з наступними змінами 27.01.2012 року №39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 року №893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 року № 283 та від 11.05.2018 року № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова».

21.11.2006 року у спецвипуску газети «Слобода» було опубліковано публічний типовий договір про надання житлово-комунальних послуг, яким передбачено предмет договору, права та обов`язки сторін, строк дії договору, оплата спожитих послуг.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг.

Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідні до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.

Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги.

Приписами ст.322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ №572 від 08.10.1992 (в редакції постанови від 24.01.2006 № 45) саме власник та наймач (орендар) квартири, серед іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як встановлено ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, зобов`язання щодо сплати за надані КП «Жилкомсервіс» комунальні послуги виникло у позивача з часу набуття нею права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - з 16.10.2020 року.

У договорі купівлі-продажу квартири від 16.10.2020 року відсутнє застереження щодо обов`язку нового власника сплачувати заборгованість по комунальним платежам минулого власника, отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу, що підтверджено висновками постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 686/6276/19 від 01.09.2020 року.

Відповідач КП «Жилкомсервіс» жодним чином не зазначив у листі-відповіді від 23.04.2021 року, за який період була позивачу нарахована заборгованість, а лише підтвердив факт нарахування та оплати заборгованості.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача надмірно сплачених коштів у розмірі 9882,12 грн. доведені та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до вимог п.2 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень ;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди;

- при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підтвердження наявності та розміру заподіяної відповідачем моральної шкоди позивач зазначає, що вона вимушена була вникати у цифри, закони, постанови та витрачати свій час, щоб з`ясувати, чи повинна вона була сплачувати нараховану заборгованість, однак розібратися не змогла, що призвело до поганого самопочуття та нервового зриву, та змушена була звернутися за допомогою до юристів, зауваживши, що пошук адвоката займає тривалий час, а послуги не безкоштовні.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Разом з тим, позивач не надала жодних належних та допустимих доказів в обгрунтування заподіяння відповідачем їй моральної шкоди, не надано і розрахунок та належного обґрунтування наявності та розміру моральної шкоди , враховуючи, що позивач, як зазначає у позовній заяві , скористалась послугами юриста, уклавши договір про надання правової допомоги від 02.11.2020, за що сплатила 5000,00 грн., що підтверджується також матеріалами справи.

А тому, керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності, закріпленими у ст. 3 ЦК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. за недоведеністю позовних вимог.

При зверненні до суду позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (49,70%), та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 451,28 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені неї витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судових витрат та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України).

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1. договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі; 2. за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3. як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4. адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду можливості пересвідчитись у співмірності розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у самому договорі розміру та порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни усіх послуг, що надаються адвокатом, суд має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надала копію договору про надання правової допомоги, укладеного 02.11.2020 з адвокатом Рябініним С.В., пунктом 3 якого визначено, що оплата послуг виконавця за цим договором складає 5000,00 грн. На момент підписання договору клієнт передає виконавцю 5000,00 грн. (а.с.72-73).

Також, згідно копії Наказу № 2-к від 02.09.2019, ОСОБА_3 з 05.09.2019 прийнятий на роботу за сумісництвом до ФЛП «Іщенко А.О.» на посаду адвоката, та ОСОБА_1 сплачено ФОП ОСОБА_6 5000,00 грн. за договором про надання правової допомоги від 02.11.2020 за прибутково касовим ордером № б/н від 02.11.2020 (а.с.70,71).

Вищенаведене свідчить про те, що позивач уклала з адвокатом договір про надання правничої допомоги та сплатила за надані послуги з правничої допомоги 02.11.2020 - до звернення з позовом до суду (у травні 2021 року) та заздалегідь до виникнення спірних правовідносин сплати нею відповідачу грошових коштів 19.02.2021.

З наданого договору про надання правничої допомоги не вбачається, що така допомога надавалась в рамках звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до КП «Жилкомсервіс» про стягнення надмірно сплачених послуг, та розгляду даної справи в суді; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом в рамках справи, що розглядається судом, не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про недоведеність позивачем понесених нею витрат на правничу допомогу та саме в такому розмірі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 137, 141, 142, 166, 247 ч.2 , 256, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 23, 322, 509, 979, 988, 1166, 1212 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про стягнення надмірно сплачених коштів задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Жилкомсервіс» на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти у розмірі 9 882 (дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят дві) гривні 12 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Жилкомсервіс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору 451 (чотириста п`ятдесят одну) грн. 28 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», місцезнаходження: 61052, м. Харків, вул. Конторська, буд. 35, .

Повне рішення складено 27.07.2022 року.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Світлана ГАВРИЛЮК