Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 27.10.2022
Номер судового провадження: не визначено
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: № 22-ц/824/6291/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Київ

Справа № 756/14179/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Жука М.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що її син ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 2018 року неповнолітня ОСОБА_6 постійно проживає разом з нею в квартирі АДРЕСА_1 , а з 20.08.2020 року після відібрання від матері внаслідок створення нею загрози життю та здоров`ю дитини з нею став проживати і малолітній ОСОБА_7 . З цього часу лише вона доглядає та утримує своїх онуків, піклується про їх стан здоров`я та всебічний розвиток.

Фактично ОСОБА_3 та ОСОБА_1 усунулися від виконання батьківських обов`язків, систематично вживають наркотичні засоби. Крім того, ОСОБА_3 з 2016 року став проживати окремо від дітей та їх матері, а з 26.08.2020 року повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних речовин та утримується в слідчому ізоляторі.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_2 просить суд позбавити ОСОБА_3 , ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше для кожної дитини - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 11 листопада 2020 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше для кожної дитини - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 листопада 2020 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 вказує, що обставини, які зазначені в позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки вона жодним чином не ухиляється від виконання обов`язків по вихованню та утриманню дітей, а навпаки вчиняє всі необхідні дії для повернення малолітнього сина до матері, якого було безпідставно у неї вилучено. Вказує, що неодноразово зверталась до поліції та соціальних служб у справах дітей з заявами про викрадення дитини, про незаконне утримання позивачем, з проханням про повернення дитини матері.

Вказує, що відповідно до акту обстеження житлових умов Борщагівської сільради від 18.03.2021 року, умови її житла задовільні. Крім того, відповідач надавала довідки та сертифікати від нарколога та психіатра, відповідно до яких у неї не виявлено наркологічних протипоказань по догляду за малолітньою дитиною. Вказує, що ніколи не вживала наркотики, скрутне матеріальне становище відбулось з вини відповідача ОСОБА_3 . Стверджує, що має місце бездіяльність (потурання цьому) з боку органів опіки та піклування.

Зазначає, що станом на 20 серпня 2020 року її 21-річна донька ОСОБА_10 більше місяця не проживала вдома. Під час її допиту в якості свідка в суді вона також визнала, що того дня їй дзвонили відповідач ОСОБА_3 з позивачем. Після цих розмов ОСОБА_10 вирішила повідомити Борщагівську сільську раду телефоном, що «останнім часом мати дивно себе поводила» і тому «існує загроза життю та здоров`ю її малолітнього брата ОСОБА_5 ». Однак вказане нею не відповідає дійсності.

Вказує, що суд першої інстанції задовольнив клопотання про допит її в якості свідка, але зробив все для того, щоб допиту як такого не відбулося. Суддя постійно перебивав, роздратовано наставляв про неприпустимість оспорювання свідчень її опонентів, кричав і погрожував припинити допит кожного разу, коли вона намагалась щось пояснити (заперечити) з приводу озвучених в суді неправдивих фактів про себе. Про небажання встановлювати правдиві обставини свідчить і той факт, що суд використав проти відповідача свідчення доньки ОСОБА_6 , та не дав можливості відповідачу поставити свідку свої запитання. ОСОБА_6 не повідомила суду жодного конкретного факту про ухиляння матері від виконання батьківських обов`язків.

Звертає увагу на те, що в позовній заяві позивач стверджувала, що відповідач ОСОБА_1 систематично вживає наркотичні засоби і у зв`язку наркотичною залежністю не брала участь у вихованні своїх дітей. Разом з тим, суд, в оскаржуваному рішенні, розцінив поведінку відповідача ОСОБА_1 як жорстоке поводження внаслідок застосування психічного насильства по відношенню до дітей.

При цьому, суд не зазначив, яка саме поведінка чи конкретні вчинки переконали суд у цьому і змусили дійти до настільки невідповідного обставинам справи висновку. Вказує, що суд безпідставно не врахував надані нею письмові докази, а саме акти обстеження побутових умов та умов проживання, характеристики відповідача та покази свідків з боку відповідача.

Вказує, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначаючи конкретні фактичні та юридичні підстави позбавлення відповідача батьківських прав, посилалась на пункти 2 і 4 ч.1 ст. 164. СК України. В оскарженому рішенні суду зазначено, що «у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про те, що відповідачі є хронічними наркоманами».

Водночас без будь-якого обґрунтування суд першої інстанції визнав поведінку відповідача жорстоким поводженням з дітьми, зазначивши в мотивувальній частині, що за встановлених обставин слід позбавити «батьківських прав з підстав, передбачених п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 164 СК України».

Таким чином, при ухваленні оскаржуваного рішення суд вийшов за межі позовних вимог. Звертає увагу на те, що вона доводила суду, що не є наркоманкою, проте засудили її за психічне насильство і жорстоке поводження з дітьми.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_11 підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_12 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити рішення суду без змін.

Позивач ОСОБА_2 пояснила, що достеменно знає, що відповідач ОСОБА_1 протягом тривалого часу є наркозалежною особою, хоча їй цього документально не вдалося довести. Діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мають слабкий стан здоров`я та певні вади розвитку, внаслідок вживання їх матір`ю наркотичних речовин. Зокрема, у ОСОБА_6 - астигматизм, розлади системи травлення, у ОСОБА_7 не розвиваються постійні зуби, лікарі повідомили, що коли у нього випадуть молочні зуби, дитина буде без зубів.

ОСОБА_1 жодним чином не піклувалась про харчування та догляд дітей. Старші дівчатка харчувались в основному хлібом з майонезом, коли закінчувались продукти, що привозила їм позивач. Під час проживання з ОСОБА_1 . ОСОБА_6 майже не відвідувала школу. Коли позивач це виявила, то стала займатись з дитиною уроками по вихідних днях, а в подальшому ОСОБА_6 попросилась перейти жити до неї (бабусі).

Коли у серпні 2020 року ОСОБА_10 звернулась до неї, щоб допомогти забрати ОСОБА_7 і вони з комісією потрапили в будинок, де живе відповідач, у будинку не було жодних продуктів харчування, ні крихти хліба, в будинку було брудно і темно, вікна занавішені чорними шторами та закриті шафами, стеля та стіни покрашені в чорну фарбу.

У серпні 2020 року, коли комісія забрала малолітнього ОСОБА_7 у ОСОБА_1 , йому було 3 роки і 9 місяців, проте дитині не було зроблено жодних щеплень, він не знав, що таке горщик і як ним користуватись. Під час проживання дитини з нею позивач виявила, що дитина має затримки у розвитку, є ознаки синдрому дефіциту уваги.

Відповідач ОСОБА_3 про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився у зв`язку з перебуванням під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор», копію апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження отримав, що підтверджується відповідною розпискою, заяв чи клопотань до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 не надходило.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за його відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, їх представників, допитавши свідків, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 , яка є матір`ю відповідача ОСОБА_3 , посилалась на те, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_1 систематично вживають наркотичні засоби, і в зв`язку з наркотичною залежністю, не брали участь у вихованні своїх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є онуками позивача.

З 2018 року неповнолітня ОСОБА_6 стала проживати з позивачем, а з 20 серпня 2020 року з позивачем також проживає малолітній ОСОБА_7 . З того часу лише позивач доглядає та утримує дітей, піклується про їх стан здоров`я та всебічний розвиток.

Відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не цікавляться станом їх здоров`я, навчанням, не дбають про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкуються з ними, не сприяють засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі та їх доступу до культурних та духовних цінностей.

Позивач просила позбавити відповідачів батьківських прав на підставі п.2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України у зв`язку з тим, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та є наркоманами.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що відповідачі є хронічними наркоманами, однак судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 усунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, а також те, що перебування дітей під їх опікою, безпосередньо поведінка відповідачки ОСОБА_1 , яку суд розцінив як жорстоке поводження внаслідок застосування психічного насильства по відношенню до дітей, що спричинило побоювання їх за свою безпеку, загрожувало їх життю та здоров`ю.

Суд також враховував, що неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тривалий час проживають з бабусею ОСОБА_2 , яка створила дітям належні умови для розвитку, навчання та проживання.

Суд, заслухавши думку неповнолітньої ОСОБА_4 , а також врахувавши ставлення малолітнього ОСОБА_5 , висловлене під час консультативного спілкування з дитячим психологом, дійшов висновку про те, що за встановлених обставин є підстави для застосування такого виключного і надзвичайний способу впливу на недобросовісних батьків, як позбавлення їх батьківських прав з підстав, передбачених п.п. 2 та 3 ч. 1 ст.164 СК України.

При цьому суд критично поставився до тверджень відповідачів щодо їх наміру піклуватися про дітей у майбутньому, оскільки вважав такі твердження голослівними, що спростовуються дослідженими під час розгляду справи доказами у їх сукупності. Будь яких дій спрямованих на реалізацію цих намірів під час розгляду справи ними не вжито.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на п. 2 та 3 ч. 1 ст. 164 СК України ( ухилення обох відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей; жорстоке поводження відповідача ОСОБА_1 з дітьми внаслідок застосування психічного насильства по відношенню них).

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є особами працездатного віку, враховуючи стан їх здоров`я, виходячи із засад розумності та справедливості, а також враховуючи інтереси дітей, які проживають з позивачкою, суд дійшов висновку, що на їх утримання з кожного з відповідачів необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з підстав, передбачених ч. 3 ст. 166 СК України.

Відповідач ОСОБА_3 рішення суду не оскаржував, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині щодо вказаного відповідача не перевіряє.

З висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_1 колегія суддів погоджується, проте вважає помилковим посилання суду першої інстанції на положення п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки позивач ОСОБА_2 не визначала зазначені обставини підставами позову.

Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частинами першою - п`ятою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема:

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування.

Згідно з ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, «що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини».

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 6, 7).

ОСОБА_2 є матір`ю відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 16.10.1995 року та довідкою про зміну прізвища після реєстрації шлюбу (а.с. 8, 9).

Згідно з характеристикою директора школи І-ІІІ ступенів № 170 Оболонського району м. Києва, ОСОБА_6 навчається в 9-А класі цього навчального закладу. У школу дитину оформлювала бабуся ОСОБА_2 , з якою дівчинка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 завжди доглянута, охайна, навчається добре, характеризується позитивно. Бабуся приділяє багато уваги вихованню та навчанню онучки. Батьки дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не беруть участь у вихованні доньки, на батьківські збори не приходять та не цікавляться навчанням своєї дитини (а.с. 10).

Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Оболонського району м. Києва від 30.09.2020 року діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкають за адресою АДРЕСА_2 , спостерігаються лікарем-педіатром філії № 1 Суботою О.Є. , на диспансерному обліку не перебувають; бабуся ОСОБА_16 належним чином піклується про стан здоров`я своїх онуків, при потребі звертається до лікарів Центру та виконує поради щодо їх лікування, декларація з лікарем-педіатром щодо медичного спостереження укладена (а.с. 11).

Відповідно до характеристики, виданої заступником сільського голови Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24.09.2020 року від 24.09.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає та зареєстрована на території АДРЕСА_3 ; за останній місяць у Виконком почали надходити скарги щодо порушення громадського порядку та неадекватної поведінки; в будинку, де вона проживає, дуже брудно, санітарно-гігієнічні норми порушено (а.с.12).

Актом від 20 серпня 2020 року комісії у складі фахівця з соціальної роботи Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Шофолової І.М., інспектора з ювенальної превенції Борисенко І.М., представників громадського формування Спецзагін «Дельта плюс» зафіксовано те, що 20 серпня 2020 року надійшло повідомлення від ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , старшої доньки ОСОБА_1 , щодо загрози життю та здоров`ю її малолітнього брата ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_10 повідомила, що останнім часом мати дивно себе поводила, що також підтвердили сусіди. ОСОБА_1 на умовляння соціального працівника та співробітника поліції відчинити двері не реагувала. Задля збереження життя та здоров`я малолітньої дитини, яка знаходилась в будинку було викликано поліцію, швидку допомогу та МЧС.

Згодом ОСОБА_1 відчинила двері та вийшла на подвір`я з дитиною, яка була роздягнена та злякана.

В ході перевірки будинку було встановлено неналежні умови для проживання, а саме: дуже брудно, антисанітарія, по всьому будинку розкидані небезпечні предмети (ножі, голки та інше), окреме ліжко для дитини відсутнє, одяг брудний, продукти харчування відсутні. Комісією прийнято рішення про вилучення дитини ОСОБА_5 заради збереження його життя та здоров`я.

На місце події прибув батько дитини ОСОБА_3 та забрав дитину до автомобілю швидкої допомоги, де лікарі оглянули дитину та запропонували проїхати до лікарні. По дорозі в лікарню батько зупинив автомобіль швидкої медичної допомоги, відмовився від госпіталізації та забрав дитину до своєї матері ОСОБА_2 , про що було повідомлено поліцію. ОСОБА_1 від допомоги фахівця із соціальної роботи, психолога та медичного працівника відмовилася (а.с. 13).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 09.09.2020 року, співробітниками служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації за адресою: АДРЕСА_2 зафіксовано, що під час обстеження були присутні діти та бабуся, квартира облаштована необхідними меблями та побутовою технікою, чиста та охайна, кухня та санвузол підтримуються у чистоті, діти забезпечені одягом відповідно до сезону, мають достатньо іграшок; для виховання та розвитку дітей створені належні умови для всебічного розвитку, навчання та виховання та проживання дітей (а.с. 14).

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 13.02.2019 року ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 ст. 309 КК України (незаконне придбання, зберігання психотропної речовини у великих розмірах) та призначено йому покарання у виді двох років позбавлення волі зі звільненням на підставі 75, 76 КК України від відбуття покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину (а.с. 145-147).

Як вбачається з матеріалів справи, як на час розгляду справи судом першої інстанції, так і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 перебуває під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор». 26 серпня 2020 року ОСОБА_3 , на підставі статті 208 КПК України, був затриманий слідчим ГСУ НПУ , 27 серпня 2020 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 307 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів).

Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 07.09.2021 рік вбачається, що ОСОБА_1 в період з 01.01.2011 року по 30.06.2020 року отримувала державну та соціальну матеріальну допомогу від Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, інших офіційних доходів не мала (а.с. 117-118).

Згідно з консультаційним висновком спеціаліста Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання», від 02 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 було поставлено діагноз: галлюцинаторно-параноїдальний синдром у результаті вживання наркотичних речовин. Вона була доставлена у супроводі батька, матері та фельдшера. Під час огляду охоче відповідала на запитання, категорично заперечувала неправильну поведінку вдома.

Вважає, що у батька психічні розлади. У зв`язку з відсутністю паспорта, інших документів, підтверджуючих її особу, категоричною відмовою від добровільної госпіталізації, спокійною поведінкою в кабінеті, під час огляду, не було підстав для невідкладної госпіталізації. ( а.с. 84-85).

Згідно з медичною довідкою серії ААМ № 924036 від 23 грудня 2020 року, виданою лікарем-психіатром Дроновим Р.Р. , у ОСОБА_1 не виявлено психіатричних протипоказань по догляду за малолітньою дитиною. ( а.с. 53).

Згідно з сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду 2 серії РРТ № 403028 від 29 грудня 2020 року, виданим лікарем - наркологом Костоглодовим А.В. , у ОСОБА_1 не виявлено наркологічних протипоказань по догляду за малолітньою дитиною. ( а.с. 54).

Згідно з сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду 2 серії РРТ № 403101 від 13 серпня 2021 року, виданим лікарем - наркологом КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради» Костоглодовим А.В. , у ОСОБА_1 ознак наркологічних захворювань не виявлено ( а.с. 121).

Відповідно до інформаційної довідки Оболонського районного в м. Києві центру соціальних служб про роботу психолога з дитиною ОСОБА_7 від 12.05.2021 року проведено консультацію психолога з дитиною, під час якої була присутня його бабуся ОСОБА_2 , у ході якої дитини була активна, балакуча, давала розгорнуті відповіді на запитання, точно висловлювала свої думки. Висловив своє небажання повертатися до матері, розповідав про ситуації, в яких поведінка матері викликала страх та тривогу, говорив про те, що хоче жити з бабусею та старшою сестричкою (а.с. 72).

З метою перевірки доводів апеляційної скарги, за клопотанням представника позивача, в судовому засіданні судом апеляційної інстанції були допитані як свідки дочки відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_10 , 1999 року народження, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свідок ОСОБА_22 повідомила, що до 2015 року вона разом з матір`ю ОСОБА_1 , вітчимом ОСОБА_3 та сестрою ОСОБА_6 проживали по АДРЕСА_4 , де також періодично проживали інші люди, які разом з батьками постійно вживали алкогольні напої та влаштовували сварки і бійки. З 2015 року сім`я почала проживали в будинку дідуся ( батька ОСОБА_1 ) у с. Петропавлівська Борщагівка у м. Києві. З 2018 року і на даний час молодша сестра ОСОБА_6 проживає разом з бабусею ОСОБА_2 , яка повністю нею опікується.

До 2019 року вітчим проживав з матір`ю періодично, а з 2019 року перестав приходити, оскільки мати не допускала його до ОСОБА_7. 13 липня 2020 року свідок вимушена була переселитися до своєї бабусі внаслідок безвідповідальної поведінки матері, а також створення нею небезпеки життю та здоров`ю молодшого брата.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що мати ніколи не займалась домашнім господарством, не готувала їсти, не прибирала, не допомагала з уроками, не займалась з дітьми, не піклувалась про них, продукти харчування не купувала.

З часу народження молодшого брата ОСОБА_7 свідок взяла на себе ведення домашніх справ та ще і обов`язки по догляду за дитиною. Коли ОСОБА_7 був немовлям, вона готувала йому дитячу суміш, коли підріс - почала готувати дитині супчики та кашки із продуктів, що купував дідусь, у будинку якого вони проживали.

Мати ОСОБА_7 ніколи не готувала їсти, лише інколи купувала йогурти. Мати часто покидала дім, залишаючи її з ОСОБА_7 самих без їжі, на телефонні дзвінки не відповідала та поверталась лише через декілька діб.

Перебуваючи вдома, мати постійно зачинялась по декілька годин у ванній кімнаті або спала. По всьому будинку в відкритому доступі, а саме у тарілці на холодильнику, у ванній кімнаті, у кімнаті матері, в якій також проживав ОСОБА_7 , знаходились наркотичні засоби (порошок білого кольору) та пусті пакетики від них.

Свідок, працюючи певний період часу нянею іншої дитини, із собою на роботу брала ОСОБА_7 , адже не було з ким залишити вдома. Іграшки для ОСОБА_7 , продукти харчування та речі купували за кошти, які давав вітчим, мати не працювала. Зазначала, що з часу народження ОСОБА_7 мати працювала лише півроку, проте це була її умова: або донька влаштовується на роботу, або мати. Оскільки мати витратила всі кошти, які були призначені свідку по втраті годувальника у зв`язку зі смертю її рідного батька та не змогла після школи вступити до вищого закладу та навчатись, вимушена була піти на умови матері. Мати влаштувалась на роботу та по декілька днів не поверталась додому, на телефонні дзвінки не відповідала, доглядала ОСОБА_7 свідок.

У матері були періодичні напади галюцинацій та неадекватна поведінка. Так, одного разу свідок прокинулась у три години ночі від плачу ОСОБА_7 , який був з матір`ю на вулиці під дощем. Мати зверталась до вітчима, якого поряд не було, кричала: « ОСОБА_3 , твоя дитина голодна, а ти не даєш мені на цигарки». Свідок, покликавши дідуся, забрала дитину до своєї кімнати, після чого замкнулась на ключ.

Крім того, матері постійно щось ввижалось, якість стони та звуки, а також у сусідньому сараї, який мати спалила, марився вітчим з дівчатами наодинці, чого насправді не було. Також мати закривала люстри серветками, оскільки вважала, що це відеокамери і за нею слідкують.

У липні 2020 року мати в неадекватному стані залізла на дах їхнього будинку і почала кричати: « ОСОБА_3 , я зараз повикидаю твоїх «тьолок», а потім : « ОСОБА_10 , ОСОБА_7 ловіть «тьолок», при цьому вітчима поряд не було, ніяких дівчат також. Після цього свідок зателефонувала своїй бабусі, зібрала швидко речі і разом з ОСОБА_7 втекла до бабусі. Наступного дня приїхав вітчим і забрав ОСОБА_7 до своєї матері ОСОБА_2 , а через тиждень мати забрала ОСОБА_7 до себе.

Оскільки ОСОБА_22 не хотіла повертатись додому, а за ОСОБА_7 дуже непокоїлась, вона звернулась до соціальних служб. При цьому, саме після слів трьохрічної дитини, який сказав, що він боїться і «давай втечемо від мами», вона зрозуміла, що необхідно вживати якихось дій, адже залишати дитину з матір`ю може бути небезпечним для його життя та здоров`я.

Прийшовши з працівниками соціальної служби до матері додому, вони побачили, що в будинку був безлад, люстри відрізані, вікна вибиті, шафи перевернуті та поставлені поперед вікон. Після цього дитину ледве забрали і передали бабусі ОСОБА_2 . Крім того, з початку проживання молодшої сестри ОСОБА_6 з ОСОБА_2 мати взагалі не цікавилась життям сестри, не цікавилась, чим харчується, як і де вона проживає.

Також зазначала, що раніше не зверталась до соціальних служб, оскільки дуже боялась матір, яка її душила, кидала в неї келихом з-під шампанського та ножами, а тому вимушена була терпіти. Свідок зверталась до дідуся та бабусі ( з боку матері) за допомогою з приводу поведінки матері та її способу життя, однак вони не реагували.

ОСОБА_7 спав з матір`ю на дивані, свого дитячого ліжка у ОСОБА_7 не було.

Свідок неодноразово чула, як відбувались статеві акти між вітчимом та матір`ю, які перебували в стані наркотичного сп`яніння, при цьому ОСОБА_7 був в кімнаті разом з ними на одному ліжку. Одного разу вдень вона зайшла на кухню та побачила вітчима з матір`ю під час статевого акту, де в цей час був ОСОБА_7 , вона не пам`ятає.

На запитання відповідача ОСОБА_1 свідок повідомила, що виключно усі дні народження та сімейній свята проходили зі сварками, бійками, іноді - поділом меблів, а одного разу і їй пошкодили руку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , пояснила, що період проживання з матір`ю з самого дитинства був жахливим для неї, вона практично не відвідувала молодшу школу, вдома між батьками були постійні сварки та бійки, як вдень, так і вночі. Мати не брала ніякої участі в її житті, мати часто перебувала в стані депресії, спала, або сварилась та билась із батьком, або сиділа, закрившись у ванній , або йшла з дому невідомо куди.

Тому вона у 12-річному віці вирішила піти від матері і попросилась проживати у бабусі ОСОБА_2 , оскільки більше не хотіла залишатись з батьками. Станом на даний період часу вона вже чотири роки проживає з бабусею та не бажає спілкуватись з матір`ю.

Через кілька місяців проживання з бабусею мати зателефонувала їй і попросила приїхати, після чого свідок інколи приїжджала до матері. Якось при відвідуванні матері вона довго стукала у двері будинку, які ніхто не відчиняв. Коли нарешті мати відчинила двері, з нею в будинку був чужий чоловік, без одягу, лише у спідній білизні.

Зазначила, що вважає свою матір наркоманкою, оскільки знаходила наркотики та пакетики від них, які були у відкритому доступі, у тарілці. Також про це свідчила неадекватна поведінка матері, адже вона постійно, вдень та вночі на тривалий період часу зачинялась у ванній кімнаті, вмикала гучно музику, а потім довго спала. Одного разу свідок запитала у матері про ці речовини, мати відповіла, що це належить татові.

Після народження ОСОБА_7 мати часто ходила до магазину, залишаючи її з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , а поверталась лише наступного дня. Мати не займалась домашнім господарством, не готувала їсти, не прибирала, не допомагала з уроками, не займалась з дітьми, не піклувалась про них, домашні справи виконувала старша сестра ОСОБА_10 .

Продукти харчування мати не купувала, інколи купувала йогурт ОСОБА_7 за гроші, які давав дівчатам дідусь на проїзд та шкільні потреби. Шкільне приладдя та одяг свідку купувала бабуся, яка допомагала з уроками та наймала репетиторів. На шкільні дзвінки, шкільні свята та випускні батьки жодного разу не приходили, дівчата були завжди самі.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_6 повідомила, що за останні три роки мати не цікавилась її життям взагалі, не приїжджала та не телефонувала. Дівчинка зазначила, що під час проживання разом з матір`ю, до кінця сьомого класу, вдома завжди були сварки з бійками та побитим посудом. Умови для нормального розвитку, проживання та навчання були відсутні, оскільки скрізь був бруд, у ванній кімнаті - гора брудних речей, їжа - часто відсутня, місця для навчання також не було. Дівчинка повідомила, що мати часто перебувала у стані зміненої свідомості (під впливом наркотичних речовин), залишала помешкання на ніч та вимикала телефон, що змушувало ОСОБА_6 та її старшу сестру ОСОБА_10 , вкладати спати ОСОБА_7 та чекати матір до ранку.

Як вбачається з матеріалів справи, висновком від 19.05.2021 року № 104-3789 Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 62-67).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно було прийнято зазначений висновок до уваги, оскільки висновок є достатньо обґрунтованим та відповідає інтересам дітей.

Так, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Разом з тим, враховуючи вищевикладене та пояснення свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_8 , колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування такого виключного і надзвичайний способу впливу на відповідача ОСОБА_1 , як позбавлення її батьківських прав щодо дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки він є виправданим та відповідає якнайкращим інтересам дітей.

Матеріалами справи та показами свідків доведено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей : не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дітям необхідного харчування, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не створює умов для отримання освіти дітьми.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що вона вважає такий захід передчасним, оскільки Органи опіки та піклування до неї не звертались та не вказували їй на недоліки по догляду та вихованню дітей, колегія суддів відхиляє та доходить висновку, що позивачем доведено наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки відповідач свідомо ухилялась від виконання батьківських обов`язків протягом тривалого періоду часу.

Так, судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_6 , 2006 року народження, у 2018 році за відсутності з боку матері належного догляду та харчування, внаслідок неадекватної поведінки матері, постійних сварок та бійок між батьками, самостійно звернулась за допомогою до бабусі - ОСОБА_2 та попросилась проживати у неї в квартирі. Отже, матеріалами справи доведено, що з 2018 року відповідач ОСОБА_1 жодним чином не приймає участі у вихованні своєї доньки ОСОБА_6 , 2006 року народження, не піклується про стан її здоров`я, не створює умов для отримання дитиною освіти, не цікавиться життям дитини.

Діти відповідача ОСОБА_1 - повнолітня ОСОБА_22 та неповнолітня ОСОБА_8 , що надали пояснення як суду першої, так і суду апеляційної інстанцій, вказали на повну відсутність з 2015 року піклування з боку матері про їх побут, харчування, умови проживання, навчання, стверджували про неадекватну поведінку матері, що загрожувала їх життю та здоров`ю, внаслідок вживання (на їх думку) наркотичних засобів, повідомили про аморальну поведінку відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вона не усунулась від виховання свого сина ОСОБА_7 , 2016 року народження, а навпаки, сина було незаконно вилучено у неї, та вона неодноразово зверталась до поліції та соціальних служб у справах дітей із заявами про викрадення дитини, про незаконне утримання позивачем, з проханням про повернення дитини до матері, висновків суду також не спростовують, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 163 СК України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Листом від 14.09.2020 року на звернення ОСОБА_1 від 22.08.2020 року з приводу можливих неправомірних дій з боку працівників соціальної служби та поліції, які вилучили малолітнього ОСОБА_9 , начальником Чайківського ВП Києво- Святошинського відділу поліції відповідачу було повідомлено, що дитину вилучено відповідно до акту вилучення від 20.08.2020 року, оскільки вбачалася небезпека його життю та здоров`ю.

В акті від 20.08.2020 року працівниками соціальної служби зазначено, що в ході перевірки будинку було встановлено неналежні умови для проживання, а саме: дуже брудно, антисанітарія, по всьому будинку розкидані небезпечні предмети (ножі, голки та інше), окреме ліжко для дитини відсутнє, одяг брудний, продукти харчування відсутні. Комісією терміново було прийнято рішення про вилучення дитини заради збереження її життя та здоров`я.

Також в акті зазначено, що ОСОБА_1 було запропонована допомога спеціалістів, а саме: фахівця із соціальної роботи, психолога та медичного працівника з метою перевірки стану її здоров`я, але вона відмовилась.

Разом з тим, рішення комісії Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, викладене у акті від 20 серпня 2020 року, про вилучення дитини ОСОБА_5 у матері ОСОБА_1 відповідач не оскаржувала у встановленому законом порядку та не вимагала відібрання дитини від ОСОБА_2 , якщо вважала, що позивач незаконно утримує дитину.

Колегія суддів також вважає, що сам по собі факт заперечення відповідача ОСОБА_1 проти позову про позбавлення її батьківських прав не може бути підставою для відмови у позові ОСОБА_2 , оскільки суд виходить з пріоритету якнайкращих інтересів дітей, адже встановлено, що проживаючи разом з матір`ю, діти страждають через відсутність піклування, належного утримання, відсутність виховання та емоційної підтримки з боку матері. Крім того, поведінка ОСОБА_1 в присутності дітей грубо порушує загальновизнані норми моралі, що негативно впливає на розвиток дітей, їх психічний стан здоров`я, формує спотворені поняття про моральні цінності людини та суспільства.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги надані нею докази, колегія суддів відхиляє, оскільки надані відповідачем акти обстеження матеріально-побутових умов та умов проживання від 18.03.2021 року, характеристики відповідача від 27.01.2021 року, від 16.03.2021 року та від 24.12.2020 року не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків у межах предмету та підстав позову.

Так, відповідно актів обстеження умов проживання та житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 , складеного Комунальним закладом «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області» від 18 березня 2021 року, за даною адресою проживають мати дітей та дідусь. Будинок складається з трьох кімнат. Умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дітей наявний робочий стіл, місце для ігор та іграшки. В будинку прибрано та чисто. Занепокоєння викликав стан кухні, яка має чорну стелю, забризкану чорною фарбою, над плитою плитка чорного кольору. Пошкоджені меблі і залиті чорним кольором, тюль на вікні та на дитячому ліжку в спальні чорного кольору. Газова плита пошкоджена. В двох кімнатах старі меблі, в третій проводиться ремонт, кімната без світла. Ванна кімната в більш пристойному вигляді. В коридорі незакінчений косметичний ремонт, недоклеєні шпалери на стелі. ( а.с. 52).

В характеристиці з Борщагівської сільської ради від 27.01.2021 року зазначено лише, що на даний час скарг та звернень на ОСОБА_1 в порушенні громадського порядку не надходило.

Позитивна характеристика з місця роботи ТОВ «Віндфул» за період роботи в товаристві з 03 грудня по 24 грудня 2020 року ( протягом двадцяти днів) - не спростовує доводів позовної заяви та обставин, встановлених судом.

При цьому з характеристики з місця роботи - ФОП ОСОБА_27 від 12.08.2021 року вбачається, що вже з 7 січня 2021 року ( тобто через два тижні після надання попередньої характеристики) ОСОБА_1 влаштувалась на інше місце роботи на посаду продавця-консультанта, де також позитивно характеризується ( а.с. 126).

Доводів щодо висновків суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні в частині стягнення аліментів апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не містить.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо помилкового посилання суду першої інстанції на таку правову підставу позбавлення відповідача батьківських прав як жорстоке поводження з дитиною, визначене п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки позивач ОСОБА_2 не вказувала зазначені обставини підставами позову, не надавала доказів на їх підтвердження.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції слід змінити та викласти мотивувальну частину оскаржуваного рішення у редакції цієї постанови, зазначивши, що правовою підставою позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_8 , 2006 року народження, та ОСОБА_9 , 2016 року народження, є пункт 2 частини 1 ст. 164 СК України (ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти). В іншій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...