_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/7646/22
Провадження № 2/947/2036/22
УХВАЛА
13.05.2022 року суддя Київського районного суду м. Одеси Огренич І.В., розглянувши матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Російської Федерації, третя особа: Міністерство закордонних справ України про відшкодування моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Російської Федерації, третя особа: Міністерство закордонних справ України про відшкодування моральної шкоди.
Згідно автоматизованого розподілу справу було передано на розгляд судді Київського районного суду м. Одеси Огренич І.В..
Ухвалою судді від 12.04.2022р. позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано час на усунення недоліків заяви.
На виконання ухвали судді від 12.04.2022р., позивачем наданий переклад позовної заяви та додатків до неї.
Проте, при вирішення питання про прийняття до розгляду та відкриття провадження по справі, суддя приходить до наступного.
Так, положеннями частини першої статті 4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (а отже, і рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості).
Як вбачається з тексту позовної заяви, відповідачем у даній справі є іноземна держава - Російська Федерація, яка відповідно до вимог ч. 2 ст. 48 ЦПК України, крім фізичних та юридичних осіб, може бути самостійним відповідачем.
Стаття 1 частини 1 Правовий захист Розділу 1 Загальні положення Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах чинної в редакції за № 26-53/7 (v53 7323-06) від 26.01.2006 підписаної й ратифікованою, зокрема, Україною та Російською Федерацією, передбачає виключно взаємовідносини щодо фізичних чи юридичних осіб договірних держав, а не держави як самостійного суб`єкта. Відтак її положення в даному випадку застосовані бути не можуть.
Положеннями статті 498 ЦПК України врегульовано, що у разі, якщо в процесі розгляду справи суду необхідно, зокрема вручити документи, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість, якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
Подібні положення містяться і в статті 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» згідно якої, у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.
Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента від 10 червня 1993 року N 198/93, Україна гарантує додержання положень Віденської конвенції 1961 року та Віденської конвенції про консульські зносини від 24 квітня 1963 року.
Пред`явлення позову до іноземної держави, яке знаходиться в Україні, відповідно до статті 32 Віденської конвенції 1961 року може бути допущено лише за згодою компетентних органів відповідної держави.
Положення зазначеної норми міжнародного договору конкретизовано у статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно якої пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Враховуючи вищенаведені норми міжнародного права перед вирішенням питання про відкриття провадження у справі суд повинен надіслати відповідачу у встановленому законом порядку позовну заяву із додатками та з`ясувати, чи є згода дипломатичного представництва Російської Федерації, як компетентного органу держави Російської Федерації, на розгляд спору у судах України. З`ясування цього питання має істотне значення для вирішення справи, оскільки від цього залежить, чи має суд право здійснювати подальші процесуальні дії.
За відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача у цивільному процесі України.
При таких обставинах, з метою вирішення питання про відкриття провадження по справі, суддя приходить до висновку про необхідність вручення позовної заяви з додатками Російській Федерації через її посольство в Україні, для отримання відповіді на згоду чи не згоду про розгляд цієї справи українським судом.
Керуючись ст. 48, 497, 498 ЦПК України, суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Огренич І. В.