18.04.22
Справа № 469/600/18/
2/469/39/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2022 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді - Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Якубець С.В.,

учасники справи:

представники позивача Кіріченко В.М., Меркулова В.В. - не з`явились,

відповідач ОСОБА_1 - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

у х в а л и в:

Позивач 12 червня 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач на підставі заяви б/н від 02 лютого 2006 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачувати комісії та штрафи.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань за вказаним договором її заборгованість станом на 30 квітня 2018 року склала 18898,17 грн., у тому числі заборгованість за кредитом 2433,61 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 15088,46 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) 876,10 грн., тому позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судовий збір.

Ухвалою суду від 24 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог; надав до суду відповідь на відзив, де зазначив, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про Умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором, тому її посилання на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не мають прийматися судом до уваги. Крім того зазначив, графік погашення не передбачений за наданим кредитним продуктом.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем неправильно нараховано розмір заборгованості, так як підписана відповідачем заява від 02 лютого 2006 року не містить відомостей про складові частини цієї заяви та що відповідач погодилась саме на надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, які нею не підписані; позивачем не доведено, що сторони дійшли згоди щодо умов кредитування, так як заява не містить встановленого графіку погашення кредиту, строків кредитування, тобто позивачем не надано підтвердження того, що сторони дійшли згоди щодо умов кредитування. Зазначала, що позивачем не враховано частину сплачених нею коштів в сумі 955 грн.; посилалась на неможливість застосування подвійної відповідальності у вигляді штрафу.

Зважаючи, що сторони виклали свою позицію у направлених до суду заявах по суті справи, повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, але не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні або надати заяви про його відкладення, що не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України вирішив справу без присутності учасників справи.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самі сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом встановлено, що 02 лютого 2006 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.8), відповідно до умов якої позивач зобов`язався надати відповідачу фінансовий кредит шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку з лімітом 2500,00 грн. із базовою процентною ставкою 3,00% в місяць із розрахунку 360 днів на рік та погашенням заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості. Відповідач ОСОБА_1 погодилась з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, та що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

До Анкети-заяви позивачем надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.9-14, 68-73), розміщений на сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини кредитного договору, які відповідачем не підписані.

Отже, позивачем не доведено, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про надання кредиту, зокрема щодо сплати штрафів у зазначеному в них розмірах і порядках нарахування та застосування відповідальності у вигляді подвійної відсоткової ставки у розмірі 72%, за якою, відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачу здійснювались нарахування відсотків, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили зазначені умови, або в подальшому не змінювались, оскільки надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг взагалі не містять підпису позичальника, а тому такі Умови та Правила не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачем.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, відповідно до якої до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та подвійних відсотків, наданий банком Витяг з Умов і Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, суд враховує правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 у справі №342/180/17, щодо необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, відповідно до яких пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З таких міркувань суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

З наданої позивачем анкети-заяви позичальника вбачається, що відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також подвійного розміру відсотків (72%) в анкеті-заяві не зазначено.

За таких обставин є недоведеним, що сторони обумовили у письмовому вигляді вказані умови договору.

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30 квітня 2018 року склала 18898,17 грн., у тому числі: 2433,61 грн. - заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами (несплачені проценти на прострочену заборгованість) 15088,46 грн., заборгованість за судовими штрафами 1376,10 грн. (а.с.5-7).

На підставі викладеного вище вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів задоволенню не підлягають через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

Крім того, оцінюючи надані позивачем докази, суд вважає, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 15088,46 грн. є завищеною та необґрунтованою.

З анкети-заяви вбачається, що сторонами обумовлено розмір відсоткової ставки 36,00% річних.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано несплачені проценти за користування кредитними коштами на прострочену заборгованість у розмірі 15088,46 грн. за ставкою 72,00 % (графа 10 розрахунку), що не передбачено у кредитному договорі (заяві) та доказів узгодження сторонами такого розміру відсоткової ставки позивачем суду не надано, а тому заборгованість за несплаченими процентами, нарахована позивачем виходячи зі ставки 72,00%, підлягає перерахунку за ставкою 36,00 % і складає 7544,23 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яку має сплатити відповідач за весь період користування кредитними коштами з 02.02.2006 року по 30.04.2018 року, складає 9977,84 грн. (2433,61 грн. заборгованості за тілом кредиту + 7544,23 грн. заборгованості за несплаченими процентами на прострочену заборгованість).

Суд не бере до уваги посилання відповідача на неврахування позивачем платежів за квитанціями у сумі 955 грн., виходячи з того, що з наданих відповідачем квитанцій вбачається перерахування нею коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , тоді як, відповідно до витягу з особового рахунку та довідки АТ КБ "ПриватБанк" про видані кредитні картки, за укладеним сторонами кредитним договором видано кредитну картку НОМЕР_2 , тобто надані квитанції є неналежними доказами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1762,00 грн. при ціні позову 18898,17 грн., судом задоволено вимоги на суму 9977,84 грн., тобто підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1762,00 грн. х 9977,84 грн. : 18898,17 грн.= 930,30 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, адреса: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, , заборгованість за кредитним договором б/н від 02 лютого 2006 року, яка складається із заборгованості за тілом кредита у сумі 2433,61,59 грн., заборгованість за відсотками 7544,23 грн., а також судовий збір в сумі 930,30 грн., всього стягнути 10908 (десять тисяч дев`ятсот вісім) гривень 14 копійок.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: