Провадження №: 2-к/755/1/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Хромової О.О.

при секретарі Кошель К.А.

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва клопотання Комітету соціального захисту населення м. Курська про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Мирового судді судового округу № 5 судового району Сеймського округу м. Курська,

В С Т А Н О В И В:

Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) до Деснянського районного суду міста Києва надіслано на виконання клопотання Комітету соціального захисту населення м. Курська про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Мирового судді судового округу № 5 судового району Сеймського округу м. Курська від 16 листопада 2020 року відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року клопотання передано на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю.

Іноземне клопотання надійшло до суду 12 жовтня 2021 року. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями було передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Підстав для повернення клопотання без розгляду особі, що його подала відповідно до статті

466 ЦПК України не встановлено.

На виконання вимог частини першої статті 467 ЦПК України, 18 жовтня 2021 року судом направлено лист ОСОБА_1 , в якому запропоновано у місячний строк (до 18 листопада

2021 року) подати заперечення на клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 січня 2022 року клопотання Комітету соціального захисту населення м. Курська про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Мирового судді судового округу № 5 судового району Сеймського округу

м. Курська призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судові засідання, призначені на 15 лютого, 15 березня та 11 травня 2022 року, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення судової повістки та ухвали про призначення судового засідання на адресу зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_1 (дані станом на 11 листопада 2019 року)) та вказану у клопотанні адресу ( АДРЕСА_2 ), не з`явилася.

Відповідно до частини п`ятої статті 467 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Відповідно до частини першої статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно із частиною першою статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Статтею 468 ЦПК України визначено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

З пункту 3.5.6 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, у разі виявлення під час виконання іноземного доручення обставин, що вказують на наявність підстав для відмови у виконанні іноземного доручення в Україні, суд України через Головне територіальне управління юстиції повертає іноземне доручення Мін`юсту із зазначенням обставин, що, на його думку, передбачають відмову у виконанні іноземного доручення.

Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Однак, особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Юрисдикційний імунітет включає: судовий імунітет - непідсудність однієї держави судам іншої держави; імунітет від попереднього забезпечення позову - неможливість застосовувати без згоди держави будь-які примусові заходи щодо її майна з метою попереднього забезпечення пред`явленого до неї позову; імунітет від примусового виконання судового рішення - неможливість без згоди держави здійснити примусове виконання рішення, ухваленого щодо неї юрисдикційним органом іншої держави.

У національному законодавстві України правило про юрисдикційний імунітет іноземної держави викладено у статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право»: пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави. Винятки з цього правила можуть бути передбачені міжнародним договором України або законом України. Тобто, по суті, чинним національним законодавством України встановлено принцип абсолютного юрисдикційного імунітету іноземної держави.

Однак, починаючи з 2014 року, загальновідомим є той факт, що Російська Федерація чинить збройну агресію проти України та продовжує це станом на момент ухвалення цього рішення.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року щодо заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Російської Федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, визнано геноцидом Українського народу.

Окрім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Російською Федерацією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів або виконань на території України.

У постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2022 року

№ 308/9708/19 зроблено висновок, що особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Однак необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни, тож коли Російська Федерація заперечує суверенітет України та вчиняє щодо неї загарбницьку війну, жодних зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає.

Враховуючи викладене вище, а також те, що клопотання стосується особи, місце перебування якої неможливо встановити у зв`язку з її фактичною відсутністю як за адресою, яка вказана в клопотанні так і за адресою реєстрації, а також враховуючи відсутність абсолютного юрисдикційного імунітету Російської Федерації, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 462 - 464, 466 - 468 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання Комітету соціального захисту населення м. Курська про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Мирового судді судового округу № 5 судового району Сеймського округу м. Курська, відмовити.

Матеріали клопотання повернути Центральному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя О.О. Хромова