Справа № 466/1257/22
Провадження № 2/466/1308/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Лелик О.М.,

справа №466/1257/22

розглянувши у залі суду у м. Львові у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, що не прийняла спадщину,

у с т а н о в и в:

15.02.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що не прийняв спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача та відповідача ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно: 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 . Оскільки мати не залишила заповіту, спадкування здійснювалося за законом. Спадкоємцями за законом є: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_4 подав до нотаріуса заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 . Позивач отримала свідоцтво на 2/3 часток у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовився ОСОБА_4 .

Разом з тим, позивач зазначає, що реєстрація відповідача ОСОБА_2 за місцем проживання спадкодавця, в даному випадку не є свідченням прийняття спадщини, оскільки останній з 1993 року не проживає за вказаною адресою, та місце перебування останнього не відоме, а отже відсутній факт постійного проживання разом із спадко- давцем. На підтвердження вказаного позивачем надано відповідні висновки за результа- тами розгляду заяв ОСОБА_1 , щодо встановлення місця проживання ОСОБА_2 .

Звернувшись до нотаріальної контори з питанням щодо можливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку житлового будинку після смерті матері, позивач отримала відмову у видачі вказаного свідоцтва, з тих самих підстав.

Відповідач не скористався правом подання письмового відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 10.03.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою суд витребував від Третьої Львівської державної нотаріальної контори інформацію (заяви, ін. письмові документи) щодо звернення до нотаріальної контори ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ,1948р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.03.2022 надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №283/2017 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 08.04.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 06.05.2022 суд вирішив проводити заочний розгляд справи.

В судове засідання позивач не прибула, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, та повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення, що повернулося на адресу суду та долучені до матеріалів справи, відзиву на позовну заяву ним подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі на підставі наявних доказів.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права власності є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року, визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. ст. 328, 392 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд встановив такі обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , 1948 року народження, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 06.03.2017, копія якого міститься в матеріалах справи /арк.спр.8/.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з спадкового майна, а саме будинку АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 були: чоловік ОСОБА_4 , діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №283/2017 ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 /арк.спр.40 зворот/.

ОСОБА_4 подав заяву про відмову від прийняття спадщини за законом в користь доньки померлої ОСОБА_1 /арк.спр.55/.

17 жовтня 2019 року державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є. видала свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 /дві третіх/ частки спадкового майна: житлового будинку АДРЕСА_1 /арк.спр.62/.

Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна ОСОБА_2 не видавалося.

Згідно листа від 07.09.2018 за №3063/02-14 державного нотаріуса Третьої львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є. при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом керувалася Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012, зокрема щодо встановлення кола спадкоємців та обсягу спадкового майна.

Так, при матеріалах спадкової справи наявна довідка ЛКП «Збоїща 408» від 11.05.2017 №1852, згідно якої за однією адресою з померлою ОСОБА_3 зареєстрований її син ОСОБА_2 , який згідно чинного законодавства України не подавав заяву про відмову від спадщини та згідно ст.1270 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину /арк.спр.56-57/.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

У відповідності до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом.

Положеннями ч.6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Дослідженими судом доказами підтверджено факт не проживання відповідача ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації протягом більше року, в тому числі станом на 04.03.2017 день смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

З копії постанови про закриття кримінального провадження від 27.12.2019 слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Карабінюка А.М. вбачається, що ОСОБА_2 проживає в РФ, а з листопада 2018 року в АДРЕСА_2 разом з дружиною та з 2009 року працює в будівельній фірмі "Вікторія" (арк. спр.16).

Також суд враховує ту обставину, що відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу та впрдовж строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину.

Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, враховуючи наведене, зібрані в справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що не прийняв спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 12.05.2022.

Суддя П. С. Невойт