12.05.2022 Єдиний унікальний № 371/911/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Миронівка

ЄУН 371/911/19

провадження № 2/371/250/22

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Сахненко О.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 16 січня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 5010 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитний договір укладено шляхом підписання заяви б/н від 16 січня 2008 року, якою відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www/privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг

В порушення зобов`язань за договором, відповідач своєчасно не надавав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з чим виникла заборгованість. Загальний розмір заборгованості станом на 15 травня 2019 року становить 76595,93 грн., з яких 31519,18 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 10666,96 грн.- заборгованість за прострочення тіла кредиту; 30186,17 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 100,00 грн.- пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина) 3623,62 штраф (процентна складова). Штрафи нараховані відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг.

Позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку вказану суму заборгованості, що, з урахуванням штрафних санкцій, склала 76595,93 грн., а також судові витрати в розмірі 1921 грн.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 21 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

23 грудня 2019 року відповідачу направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання.

11 січня 2020 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке надійшло до суду 15 січня 2020 року.

Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.

Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

Відзив на позовну заяву

11 березня 2020 року представником відповідача подано відзив на позов. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки категорично заперечує факт наявності у нього договірних зобов`язань на підставах, вказаних в позові.

Просить поновити пропущений строк на подання відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заперечуючи проти заявлених вимог, зазначив, що заява- анкета від 16 січня 2008 року не засвідчує факту погодження розміру кредитного ліміту між банком та клієнтом, оскільки в графі про розмір кредитного ліміту не зазначено суми. Заявою, підписом на якій відповідач, за твердженням позивача, засвідчив той факт, що він ознайомлений та погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, розмір кредитного ліміту між банком та клієнтом не погоджено, а відтак в такому договорі відсутня істотна умова, що необхідна при його укладенні, та передбачена статтею 1052 ЦК України. Також звернув увагу, що процент, визначений такою заявою, становить 36% річних і жодних умов про штрафи, пеню, збільшені проценти заява не містить.

Звернув увагу, що підпис відповідача на вказаній заяві не свідчить про ознайомлення його з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з яких наданий витяг, який не містить дати його підписання представником позивача.

Зазначив, що позивачем не доведено, що текст Умов та Правил,які додані до позовної заяви, відповідає тексту та умовам, що існували у січні 2008 року, а також містив саме ті положення, які надані суду та дійсно міг бути пред`явлений для ознайомлення відповідачу. Найстарішими умовами, які розміщені в архіві Умов та правил надання банківських послуг на сайті https://ргіvatbank.ua/terms/, є ті, що датовані 2012 роком. Наданий суду документ не містить дати його складання та строку дії. Але сам факт того, що він містить у п. 1.1.7.58 - окремі умови повязані з «Анексією АР Крим» означає, що такі Умови на момент підписання заяви у 2008 році відповідачем не існували.

Також зазначив, що розрахунок заборгованості не може бути доказом її наявності, оскільки заборгованість має бути доведена іншими доказами, які мають підтверджувати реальність транзакцій по рахунку, їх дату та розмір. Такий розрахунок не містить ознак належного засвідчення позивачем первинних документів (меморіальних ордерів, звітів, складання яких передбачено витягом з «Умов та Правил», на які посилається позивач) суду не надано.

Також зазначив, що за відсутності доказів ознайомлення та висловлення згоди відповідача з викладеними в «Умовах та Правилах», «Тарифах» та «Пам`ятці Клієнта» умовами, які поіменовані невід`ємними складовими договору, такий договір вважається неукладеним.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Звертаючи увагу на висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, аргументував, що твердження позивача про наявність договірних відносин між сторонами, наявність заборгованості, її розміру та прострочення належними, допустимими та достатніми доказами не доведені.

Крім того, посилаючись на правила пункту 5 частини З статті 18 Закону України «Про захист справ споживачів», зазначив, що у заяві від 16 січня 2008 року кредитний ліміт передбачений не був. Відтак розмір зобов`язань за нею складає 0 грн., а тому у даному позові нараховано непомірну суму штрафів, відсотків тощо, що є несправедливими умовами договору.

Відповідь на відзив

3 квітня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій пердставник позивача заперечив доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою. Підпис в заяві підтверджує, що позичальник був ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, та підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, що свідчить про укладення між банком та позичальником двостороннього кредитного договору у письмовій формі, складовими якого виступають заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить його підпис в заяві. Виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 12 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може служити розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.

Підписанням анкети-заяви позичальник приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

Звернув увагу, що доказами укладення кредитного договору є копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, виписка по рахунку, які надані суду.

Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 16 січня 2008 року, в якій зазначені персональні дані відповідача, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду на те, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, що становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг та які надані були для ознайомлення в письмовому вигляді.

З копії заяви вбачається, що відповідачу було надано кредитку Універсальна та встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.

На підтвердження використання кредитного карткового рахунку банком надана виписка. Вважає, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, вони відповідачем не спростовані, контррозрахунок ним не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Виписки, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Розрахунок заборгованості сформовано за допомогою автоматизованого програмного комплексу, підписаний уповноваженим на це представником АТ КБ Приватбанк Гаренко Н.В.

Вважає, що банком правомірно подано нову редакцію Умов та правил надання банківських послуг, оскільки пунктом 1.1.3.2.4 договору для ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, обов`язок ознайомлюватися зі змінами та отримувати виписки по картковому рахунку та право позичальника подати заяву про розірвання договору у разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку».

Оскільки відповідач на сьогоднішній день не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, внесені зміни вважаються прийнятими, а тому до позовної заяви додаються Умови та Правила надання банківських послуг актуальні станом на дату подачі позову.

Згідно виписки, 16 січня 2018 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000,00 грн., який в подальшому неодноразово змінювався, що є підтвердженням виконання банком своїх зобов`зань за кредитним договором. Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4. Умов і Правил надання надання банківських послуг, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.Разом з тим формування меморіальних ордерів за даним продуктом не передбачено, оскільки кредитні кошти надаються шляхом встановлення кредитного ліміту.

Зауважив, що розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Про зміну розміру відсоткової ставки відповідач повідомлявся шляхом електронного документообігу. Відомості про відправлення електронних повідомлень зберігаються в архіві не більше трьох років, а тому надати підтвердження відправлення повідомлень не вбачається можливим.

Щодо правомірності нарахування пені, зазначив, що підстави та умови сплати пені, передбачені п. 2.1.1.12.2.2 та п. 2.1.1.12.6.1. Умов та правил у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн. Нарахування штрафів передбачено п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг.

Вважає що положення пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» про несправедливість умов договору не підлягають до застосування в кредитних правовідносинах, оскільки пеня за своєю правовою природою є не компенсацією, а мірою цивільно- правової відповідальності, вона не залежить від розміру шкоди, завданої порушенням умов договору.

Вважає, також розумною суму неустойки (штрафу та пені), оскільки сторони її визначили та погодили при укладенні договору. Відповідач не надав суду жодного доказу важкого фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору, а тому відсутні істотні умови для такого зменшення.

19 травня 2020 року представником відповідача до суду подано заперечення на відповідь на відзив.

Обгрунтовуючи свої заперечення проти доводів позивача у відповіді на відзив, зазначив, що представником позивача зазначається суперечлива сума погодженого в заяві кредитного ліміту, в той же час долучена до позову копія заяви взагалі не містить розміру кредиту (кредитного ліміту). Розмір кредиту є істотною умовою договору кредиту, факт відсутності узгодженого розміру кредитної лінії є визначальним для висновків про укладеність або неукладеність договору, що називається підставою для вимог позивача.

Позивачем не надано належних доказів узгодження істотних умов договору, а тому неможливо стверджувати про факт укладення правочину. З наданих позивачем документів неможливо встановити повний зміст правочину, навіть якщо б і він був укладений 16 січня 2008 року.

Зазначаючи заперечення щодо погодження між сторонами Умов та правил банківських послуг, які аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, вказав, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України. Зазначив, що позивач у відповіді на відзив підтвердив той факт, що відповідачу у 2008 році надавалися для ознайомлення зовсім інші Умови і Правила, текст яких позивачем так і не надано. Електронний архів, на який посилається позивач, як на можливість ознайомитися з Правилами та Умовами банківського обслуговування, не містить Умов та Правил банківського обслуговування прийнятих до 2012 року.

Також, з підстав відсутності даних про погодження чи належне інформування відповідача про розмір процентної ставки та зміну її розміру, вважає недоведеними підстави для нарахування відсотків за кредитним договором, їх розмір.

Звернув увагу на відсутність в матеріалах справи доказів про погодження між сторонами Тарифів, підтвердження надсилання повідомлень про зміну Тарифів відповідачу, способів їх розрахунку при визначенні заборгованості за кредитним договором, що робить неможливим перевірити правильність розрахунків заборгованості та свідчить про відсутність погодження сторонами кредитних відносин істотних умов договору кредитування.

Твердження позивача про обізнаність відповідача з Тарифами та висловлення згоди з ними лише на підставі факту сплати певних сум на картковий рахунок є безпідставними, оскільки сума сплачувалась без зазначення призначення платежу, розподіл проводився в подальшому банком без згоди і відома відповідача.

Зазначив, що сам факт встановлення кредитного ліміту та зарахування коштів на оплату відсотків знаходяться поза волею відповідача, є діями, які банк здійснював самостійно, оброблюючи інформацію про зарахування та списання грошових коштів відповідачем, будь-яких доказів того, що банк ставив хоча б до відома відповідача про свої внутрішні операції та розрахунки суду не надано.

Також вважає недоведеним посилання позивача на можливість розірвання кредитного договору з боку відповідача. Зазначив, що цей пункт передбачений наданою позивачем суду редакцією Правил та Умов, а не першою редакцією. Чи передбачалося таке право попередньою редакцією Правил та Умов, які змінювались, а найголовніше першою такою редакцією, дійсною на 16 січня 2008 року невідомо.

Вважає, що виписка по картковому рахунку не може бути доказом вірності здійсненого розрахунку заборгованості. Для того, щоб встановити вірність або не вірність розрахунку, окрім виписки, що засвідчує рух коштів, потрібно встановити умови нарахування тих чи інших зобов`язань. Підставою для такої перевірки можуть бути лише умови договору між відповідачем та позивачем. В той же час позивачем належних та допустимих доказів існування зобов`язань виражених у конкретній сумі та у конкретному проценті від такої суми не надано.

Посилання позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №356/1635/16-ц про неможливість оспорення укладеності договору після його повного або часткового виконання, вважає безпідставним. Вказаний висновок вважає незастосовний до даної ситуації, оскільки позиція позичальника в ній була в спробі спростувати факт отримання картки, що була не вдалою, з огляду на докази її використання. Звернув увагу що в нашій справі факт отримання картки ОСОБА_1 не оспорюється.

Також, посилання позивача на Постанови Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі №428/2873/17-ц, від 06 лютого 2018 року у справі №755/2720/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №666/388/16-ц, вважає безпідставними, оскільки вказані постанови були прийняті до зміни судової практики постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року та не є релевантними ситуації, а відтак не можуть бути використані судом.

Крім того, нарахований розмір пені ввжає надмірним, посилаючись на правила статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та практику Верховного Суду, викладену у постановах у справі № 487/7824/15-ц від 06 березня 2018 року, у справі № 754/6091/18 від 27 січня 2020 року, у справі № 756/4157/15-ц від 28 жовтня 2018 року, де визначено, що встановлення надмірної пені та штрафу визнається несправедливою умовою договору, якщо їх розмір перебільшує 50% від наданого кредитного продукту.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено такі фактичні обставини.

16 січня 2008 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про відкриття карткового рахунку.

За умовами анкети - заяви банк відкриває клієнту гривневий картковий рахунок № НОМЕР_1 , з фінансовим типом кредитного ліміту, базовою процентною ставкою 36 % з розрахунку з розрахунку 360 днів в році з видачею розрахункової картки. Строк дії кредитного ліміту визначений терміном дії картки (12/11). Порядок погашення заборгованості встановлений у виді щомісячних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості шляхом внесення коштів на карту, або списання банком коштів із дебетної картки.

Графа «сума кредитного ліміту» в анкеті - заяві не заповнена.

Для отримання платіжної картки відповідач заповнив заяву, в якій зазначив персональні дані. Факт отримання кредитної картки відповідачем не оспорюється.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 15 травня 2019 року, заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 31519,18 грн., за простроченим тілом кредиту 10666,96 грн., за відсотками заборгованість відсутня, за пенею за прострочене зобовязання 30186,17 грн., за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 100 грн., штраф (фіксована частина) визначений в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) у сумі 3623,62 грн.

З наданої позивачем виписки з карткового рахунку за період з 1 січня 1999 року по 7 жовтня 2019 року вбачається, що відповідачу 16 січня 2008 року за карткою № НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 гривень 00 копійок. 07 червня 2009 року розмір кредитного ліміту збільшено до 3010 грн. 30 вересня 2010 року розмір кредитного ліміту збільшено до 3610 гривень. З 8 листопада 2010 року розмір кредитного ліміту збільшено до 4210 гривень. 2 червня 2011 року розмір кредитного ліміту збільшено до 5010 гривень.

Відповідчач користувався наданими банком коштами, знімав кредитні кошти та поповнював кортковий рахунок, про що свідчить рух коштів.

Станом на 30 листопада 2011 року (на момент закінчення строку дії отриманої відповідачем кредитної картки) розмір заборгованості за кредитом становив 1929 гривень 30 копійок (графа «залишок після операції»). Вказана заборгованість складається з використаних відповідачем кредитних коштів та списаних банком відсотків за користування кредитним лімітом та прострочений кредит в межах дії кредитної картки.

З наданої банком виписки вбачається, що після 30 листопада 2011 року розмір кредитного ліміту не збільшувався. Розмір заборгованості за кредитом збільшувався за рахунок нарахування відсотків за користуванням кредитного ліміту зі збільшенням процентної ставки від 2,5 % до 3,6 %, нарахування пені за прострочення кредиту на суму понад 100 гривень, нарахування пені за прострочку кредиту.

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підставі частини першої статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обовязок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги звязку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у звязку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника, підписаній сторонами 16 січня 2008 року, відсутні умови договору про розмір кредитного ліміту, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобовязання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, предявляючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, пеню за прострочене зобов`язання, пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором станом на 15 травня 2019 року, посилався на анкету заяу Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невідємні частини спірного договору.

Разом з тим, в анкеті-заяві відсутні дані про розмір встановленого кредитного ліміту та підстави для нарахування штрафів та пені.

Позивачем не надано доказів, які б підтвердили ті обставини, що надані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг є додатками до підписаної відповідачем анкети-заяви про надання кредиту.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: права та обовязки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Зазначення в анкеті-заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на яку посилається банк.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин, без надання доказів, що підтверджують конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 у справі №342/180/17, яку суд згідно з частини 4 статті 263 ЦПК України, враховує при застосуванні норм права.

До вказаних правовідносин суд не може застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 січня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (8 липня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у формі неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобовязань.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку визначеної ним заборгованості за користування кредитом, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», долучений до матеріалів справи, не є складовою частиною спірного кредитного договору та не підтверджує права банку здійснювати такі нарахування.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобовязання та є неналежним доказом.

З урахуванням викладених вище висновків про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у формі неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобовязань, нарахування пені за прострочення кредиту на суму понад 100 гривень та нарахування пені за прострочку кредиту є необґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту суд зазначає таке.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31519,18 гривень та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 10666,96 гивень, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник не повернув.

У заяві позичальника від 16 січня 2008 року плата за прострочене тіло кредиту також не визначена, крім того, в матеріалах справі відсутні докази можливості його нарахування.

Тому вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 10666,96 гривнь є необґрунтованою.

З наданої позивачем виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу 16 січня 2008 року встановлено кредитний ліміт по картці № НОМЕР_1 у розмірі 1000 гривень 00 копійок, який в межах строку дії картки збільшено до 5010 гривень.

Відповідчач користувався наданими банком коштами, знімав кредитні кошти та поповнював кортковий рахунок, про що свідчить рух коштів. Вказані обставини відповідачем не спростовані, факт користування кредитною карткою не заперечувався.

В анкеті заяві, підписаній відповідачем визначено, що строк дії кредитного ліміту визначений терміном дії картки, яка діє до 12 місяця 2011 року.

За даними виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 , станом на момент закінчення строку дії отриманої відповідачем кредитної картки (30 листопада 2011 року), розмір заборгованості за кредитом становив 1929 гривень 30 копійок (графа «залишок після операції»). Вказана заборгованість складається з використаних відповідачем кредитних коштів та списаних банком відсотків за користування кредитним лімітом та прострочений кредит в межах дії строку кредитної картки.

Також з виписки по картковому рахунку вбачається, що після 30 листопада 2011 року розмір кредитного ліміту не збільшувався, кредитні кошти відповідачем не використовувалися. Відомості про надання клієнту картки з новим строком дії в матералах справи відсутні. Розмір заборгованості за кредитом збільшувався лише за рахунок нарахування відсотків за користуванням кредитного ліміту зі збільшенням процентної ставки від 2,5 % до 3,6 %, нарахування пені за прострочення кредиту на суму понад 100 гривень, нарахування пені за прострочення кредиту.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 28 листопада 2018 року у справі № 713/1245/17, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Анкета заява містить визначений строк дії кредитного ліміту (строк кредитування), який обмежується строком дії картки. Оскільки строк кредитування сплив 30 листопада 2011 року, нарахування банком процентів після вказаного строку є безпідставним. Такі проценти не можуть бути складовою частиною тіла кредиту.

Тому суд приходить до висновку, що відповідачу в добровільному порядку не повернуті фактично отримані та використані позичальником кошти у розмірі 1929 гривень 30 копійок.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що кредитний договір не є укладеним з огляду на наступне.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц.

Випискою з банківського рахунку позичальника підтверджено факт користування відповідачем грошовими коштами встановленого кредитного ліміту. Факт отримання ним кредитної картки відповідач не оспорював.

У постанові від 10 квітня 2019 у справі N 356/1635/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Тому вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1929 гривень 30 копійок підлягають задоволенню.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобовязання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не предявив.

Висновки за результатами розгляду

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Саме позивач мав довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання, зокрема, й щодо обґрунтованості вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафу в заявлених в позові розмірах.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини отримання кредитних коштів, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1929 гривень 30 копійок підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на законі і є доведеними.

Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. В решті вимог позов є недоведеним.

Щодо розподілу судових витрат

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1921 гривня.

Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 48 гривень 39 копійок (1929,30х1921/76595,93).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 44, 76 - 81, 89, 95, 128, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1929 гривень 30 копійок та понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 48 гривень 39 копійок, всього 1977 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят сім) гривень 69 копійок.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за прострочення тіла кредиту, пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу у виді фіксованої частини та процентної складової відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: будинок під номером 1Д, вулиця Грушевського, місто Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 .

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук