Ухвала

10 травня 2022 року

м. Київ

справа № 463/2277/20-ц

провадження № 61-2027св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Личаківська районна адміністрації Львівської міської ради,

треті особи: ОСОБА_2 , Львівська міська рада,,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради (далі - Личаківська РА), треті особи: ОСОБА_2 , Львівська міська рада, про визнання права на проживання та користування квартирою, зобов`язання укласти договір житлового найму.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з дружиною ОСОБА_2 із 1990 року опікувалися ОСОБА_3 та її бабою ОСОБА_4 , яка була основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 . З 2004 року почали проживали у спірній квартирі постійно як одна сім`я з ініціативи ОСОБА_3 , вважали себе членами сім`ї ОСОБА_3 , яка потребувала постійної фізичної допомоги та догляду. У 2017 році ОСОБА_3 померла і він з дружиною ОСОБА_5 до цього часу проживають у спірній квартирі, оплачують комунальні послуги, підтримують квартиру у належному стані. На неодноразові звернення до Личаківської РА про узаконення свого житлового права на квартиру їм відмовлено, як і відмовляли при житті ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати за ним право на проживання та користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати Личаківську РА укласти з ним договір житлового найму цієї квартири.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2020 року у складі судді Леньо С. І., у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції виходив із того, що письмової згоди на вселення позивача до спірної квартири не надавала ОСОБА_4 як основний квартиронаймач, а також такої згоди не надавала ОСОБА_3 , яка, не визнавалась основним квартиронаймачем після смерті своєї баби ОСОБА_4 . У спірній квартирі позивач ніколи не був зареєстрованим. Квитанції про придбання ліків та продуктів датовані з кінця липня 2017 року і по кінець вересня 2017 року, тобто за декілька місяців до смерті ОСОБА_3 . Лише одна квитанція (а. с. 92) датована 31 серпня 2015 року, але така квитанція, так само як і всі решта, підтверджують виключно факт придбання товарів і ліків, а не факт спільного проживання із ОСОБА_3 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право на проживання та користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .Зобов`язано Личаківську РА укласти із ОСОБА_1 договір житлового найму квартири.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки при житті ОСОБА_3 неодноразово зверталася у Личаківську РА, ЛКП «Господар» про зміну договору найму та визнання її наймачем спірної квартири після смерті баби ОСОБА_4 , проте їй в цьому відмовлено, як і відмовлено у приватизації спірної квартири та у визнанні членом сім`ї ОСОБА_1 , вимоги позивача є законними та обґрунтованими. При цьому рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2021 року встановлено факт вселення та проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 .

Щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , а фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , то це не суперечить Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». При житті ОСОБА_3 не ставила питання про виселення сім`ї ОСОБА_1 , а, навпаки, відповідно до доказів наданих суду, позивач із дружиною вселилися за згодою ОСОБА_3 , що не потребувало її письмової згоди.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У лютому 2022 року Личаківська РА подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року, в якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) як на підставу касаційного оскарження судового рішення. Зокрема, заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо одночасного визнання права на проживання і користування квартирою та зобов`язання укласти договір житлового найму, а також зазначає про відсутність правильного тлумачення і застосування норм права, передбачених статтями 9, 64, 65, 106 ЖК України, оскільки вони стосуються членів сім`ї наймача, а не інших осіб в контексті справи № 463/2277/20.

Крім того, у касаційній скарзі заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України) як на підставу касаційного оскарження судових рішень. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частина третя статті 411 ЦПК України).

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

29 квітня 2022 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Львівська міська рада, про визнання права на проживання та користування квартирою, зобов`язання укласти договір житлового найму, за касаційною скаргою Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року призначити до судового розгляду на 18 травня 2022 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний