Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 29.11.2022. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 05.07.2023
Результат оскарження 05.07.2023 Київський апеляційний суд: скасовано судове рішення повністю і ухвалено нове судове рішення
Номер судового провадження: 2/363/180/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Тищенко К.В.,

представників позивача Курганова Д.О., Деркач Т.Г.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за газ, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ДП «КиївГазЕнерджи» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за газ. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 до 30.06.2015 року здійснювалося ПАТ «Київгаз» на підставі договору укладеного з співвласником будинку ОСОБА_2 . У відповідності до вимог ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» в 2015 році відбулося реформування газової сфери, яке зокрема полягало у відокремленні функцій з постачання від функцій з розподілу природного газу. З 01.07.2015 року послуги з газопостачання побутовим споживачам природного газу, на території дії своєї ліцензії (м. Київ) здійснює Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджи». Постачання природного газу здійснювалось у порядку передбаченому тристороннім договором про надання послуг з газопостачання, опублікованого 26.06.2015 року в газеті «Сегодня» за № 116, з урахуванням вимог законодавства. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором у неї виникла перед позивачем заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 56 300, 73 грн., тому позивач звернувся з даним позовом та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за газ у розмірі 56 300, 73 грн. та судового збору у розмірі 1 600, 00 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.01.2018 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.03.2019 року за клопотанням відповідача розгляд справи призначений з викликом сторін.

На підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 07.02.2020 року дану справу передано за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області.

Представники позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримували та просили про їх задоволення у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні. Крім того, подала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що вобґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на постанову № 2496 від 30.09.2015 року НКРЕКП, якою було затверджено «Правила постачання природного газу», що регулюють відносини між постачальником та споживачем природного газу. Однак, посилання позивача на вказану постанову є безпідставним, оскільки вона може бути застосована тільки до споживачів природного газу. Позивач не надав суду жодного доказу того, що ОСОБА_2 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім того, зазначила, що позивачем суду не надано будь-яких доказів того факту, що ОСОБА_2 має будь-яке відношення до квартири АДРЕСА_3 . Серед документів, долучених позивачем до справи, в якості доказів, відсутнє будь-яке підтвердження того факту, що ОСОБА_2 є споживачем газу за вказаною адресою. Позивач надав суду акт про встановлення побутового лічильника газу, у якому вказано: «побутовий лічильник газу встановлено за адресою: АДРЕСА_4 , 21 березня 2008 року, підпис абонента відсутній». Представник позивача посилається на договір № 300000530 від 08.10.2012 року, нібито укладений між Публічним акціонерним товариством «КиївГаз» та ОСОБА_2 про надання населенню послуг з газопостачання, як на основну причину виникнення позовних вимог. Вважає, що посилання на вказаний договір є незаконне і безпідставне, оскільки ДП «КиївГазЕнерджи» не є правонаступником ПАТ «КиївГаз», а тому незрозуміло, яким чином в ДП «КиївГазЕнерджи» опинився вказаний договір, на підставі чого ДП «КиївГазЕнерджи» посилається на вказаний договір і як цей договір був отриманий ДП «КиївГазЕнерджи» та від кого. Зазначила, що даний договір № 300000530 від 08.10.2012 року оскаржено нею до Печерського районного суду міста Києва, як такий, що повністю сфальсифікований, оскільки на ньому стоїть не її підпис та в 2012 році її прізвище було « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_4 », і вона не могла за своїм паспортом підписувати будь-який договір з прізвищем « ОСОБА_4 ». У зв`язку з тим, що Ухвалою Печерського районного суду міста Києва її позов залишено без розгляду, нею подано апеляційну скаргу на вказане рішення Печерського районного суду міста Києва. Договір № 300000530 від 08.10.2012 року, який позивач долучив до позовної заяви на підтвердження своїх позовних вимог, на даний час не визнається однією із сторін, а саме, АТ «КиївГаз». В судовому засіданні під час розгляду даної справи, представник АТ «КиївГаз» Курбанов Д.О. заявив що 08.10.2012 року ПАТ «КиївГаз» не укладав з ОСОБА_2 договору та на підтвердження цього факту суду було надано засвідчену представником АТ «КиївГаз» копію Службової записки, підписаної ОСОБА_5 . Відповідач вважає, що позов ДП «КиївГазЕнерджи» до ОСОБА_2 є безпідставним, необґрунтованим і таким, що базується на сфальсифікованих документах.

В свою чергу, представником позивача, також подано до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що з викладеними у своїх письмових поясненнях відповідача твердженнями та наведеними обґрунтуваннями не можна погодитись з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 27.12.2002 року ОСОБА_6 є власником 54/100 частин будинку АДРЕСА_1 . Будинок АДРЕСА_1 газифікований, що підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, а саме: копією витягу з проекту газифікації за № 59/п, 1969, ПІ «Укржилремпроект», копією акту прийомки в експлуатацію газифікованого об`єкту від 16.07.1970 року, копією відомості (список) на пуск газу від 15.08.1970 року, копією акту про встановлення побутового лічильника від 21.03.2008 року. Газопостачання за адресою АДРЕСА_1 до 30.06.2015 року здійснювалось ПАТ «Київгаз» на підставі договору, укладеного з співвласником будинку ОСОБА_7 . Після 30.06.2015 року підставою для отримання природного газу побутовим споживачем є момент укладання договору. У разі якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01.07.2015 року, він є таким, що з 01.07.2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання. Жодного доказу того, що в квартирі АДРЕСА_3 припинено газопостачання, відповідач не надала. Фактами приєднання відповідача до умов договору постачання природного газу є споживання останньою природного газу, що підтверджує підписана відповідачем відомість та часткова оплата вартості спожитого природного газу (платіжне доручення № 1-82/27237 від 17.08.2015 та відомість за травень 2016). Сплата вартості спожитого природного газу (акцептування договору) та не припинення газопостачання до квартири АДРЕСА_3 до 01.07.2015 року відповідач повністю та безумовно підтвердила приєднання до умов типового договору постачання природного газу. Крім того, зазначив, що межах апеляційного провадження, суд встановив та у мотивувальній частині постанови зазначив: «до позовної заяви АТ «Київгаз» додало засвідчену копію договору про надання населенню послуг з газопостачання договір № 300000530 від 08.10.2012 року укладеного із ОСОБА_1 . В договорі також зазначено дошлюбне прізвище ОСОБА_1 - « ОСОБА_4 ». Заперечуючи проти позовних вимог АТ «Київгаз», ОСОБА_1 визнала, що вона є власником 54/100 частин будинку АДРЕСА_1 , а також не заперечувала факт укладання нею з позивачем договору про надання населенню послуг з газопостачання № 300000530 від 08.10.2012 року. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначала, що вона оспорила укладений з АТ «Київгаз» договір та погасила заявлену до стягнення заборгованість. Цим відповідач фактично визнала, що вона є споживачем послуг з газопостачання, які надавало АТ «Київгаз». Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем укладення із ОСОБА_1 договору про надання послуг газопостачання, та того, що вона є споживачем таких послуг. Відтак, договір № 300000530 від 08.10.2012 року був наданий до суду виключно для того, щоб підтвердити, що будинок АДРЕСА_1 газифікований та відповідач була споживачем послуг з газопостачання, які надавало АТ «Київгаз» до 30.06.2015 року, а підставою звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості є заборгованість відповідача за спожитий природний газ згідно умов типового договору постачання природного газу. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Представником позивача, як на підтвердження своїх вимог долучено до матеріалів справи копію договору від 08.10.2012 року № 300000530 про надання населенню послуг з газопостачання укладеного між ПАТ «Київгаз», в особі начальника РАВ ФЕГГ № 3 Чорної Т.В., що діє на підставі Д-23/11 від 12.04.2011 року, затвердженої головою правління ПАТ «Київгаз» та ОСОБА_2 , як власником приватного будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно п. 1 даного договору, виконавець зобов`язується безперервно надавати споживачеві, членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, приватному будинку, послуги з постачання природного газу для побутових потреб з гарантованим рівнем надійності, безпеки, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги, за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених цим договором.

З долученого до матеріалів справи копії договору дарування частини житлового будинку від 27.12.2002 року вбачається, що ОСОБА_2 на підставі даного договору належить 54/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Встановлено, що постачання природного газу з 01.07.2015р. здійснює ДП «КиївГазЕнерджи» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26.06.2015р.

Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджи» забезпечує постачання газу в м. Києві.

Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано 26 червня 2015 р. в газеті «Сегодня» за №116.

Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затверджений постановою КМУ № 938, в редакції постанови КМУ від 02.03.2015р. № 74.

Всі побутові споживачі, які продовжують після 30.06.2015 р. отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послуг з газопостачання та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно.

Після 30.06.2015 року отримання природного газу побутовим споживачем є момент укладання вказаного договору. У разі якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01.07.2015 року, він є таким, що з 01.07.2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання.

Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам».

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником та є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634,641,642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ та/або фактичне споживання природного газу споживачем.

Відповідно до п. 2.1 договору Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Пунктами 4.1., 4.2. договору встановлено, що Споживач розраховується з Постачальником за природний газ за ціною, що встановлюється Регулятором. Ціна на газ має зазначатися Постачальником у платіжних документах (рахунках та/або квитанціях абонентської книжки) про сплату послуг за цим Договором, у тому числі у разі її зміни.

Згідно п. 4.4. договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів:

1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу;

2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.

Відповідно до пункту 4.6. договору при розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

07 червня 2019 року в «Газеті по-українськи» за №43 були опубліковані зміни до умов Типового договору, зокрема пункт 4.6 договору доповнено (конкретизовано), а саме: «Остаточний розрахунок за отримані послуги здійснюється до 25 числа місяця наступного за розрахунковим. У випадку не проведення розрахунків до 25 числа місяця наступного за розрахунковим, з 26 числа місяця наступного за розрахунковим умови Договору, в частині проведення розрахунків, вважаються порушеними, у зв`язку з чим Постачальник здійснює нарахування пені, згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

З долученого до матеріалів справи представником позивача розрахунку вбачається, що станом на 30.09.2017 року по компанії ДП «КиївГазЕнерджи» у ОСОБА_2 рахується заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 56 300, 73 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за газ, ДП «КиївГазЕнерджи» посилається, що відповідач отримує послуги з газопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору № 300000530 від 08.10.2012 року.

Відповідач у судовому засіданні вказаний договір не визнала, та зазначила, що жодних договорів про надання послуг з газопостачання з ПАТ «Київгаз» не укладала та не підписувала. Крім того, на момент укладання договору, мала інше прізвище ніж зазначене у договорі наданому представником позивача та в період з вересня 2011 року по березень 2013 року перебувала в СІЗО, а відтак 08.10.2012 року не могла укласти з ПАТ «Київгаз» вказаний договір.

З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 25.04.2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 . відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві було зареєстровано шлюб та в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 304. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_3 ».

З долученого до матеріалів справи копії паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що Голосіївським РУ ГУМВС України в місті Києві 31.05.2007 року, останній був виданий вказаний паспорт.

Крім того, з доданої до матеріалів справи копії довідки про звільнення частина «Б» серія КИВ № 05998 виданої ОСОБА_1 та оглянутого судом оригіналу даної довідки вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у Київському слідчому ізоляторі у період з 13 вересня 2011 року по 29 березня 2013 року та звільнена на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2013 року та прямує до місця проживання АДРЕСА_1 .

З викладеного судом встановлено, що відповідач на дату укладання договору № 300000530 від 08.10.2012 року перебувала у СІЗО, а відтак суд погоджується з доводами відповідача щодо не укладання та не підписання вказаного договору.

Представником позивача доводи відповідача у цій частині не спростовано, а виключно зазначено про те, що договір між ПАТ «Київгаз» та ОСОБА_2 укладався, однак при його укладанні була допущена описка в даті укладання, замість вірної дати 08.10.2010 року поставлена невірна 08.10.2012 року, що підтверджується службовою запискою начальника РАВ ФЕГГ № 3 ВАТ «Київгаз» Чорної Т.В.

З долученої до матеріалів справи копії службової записки від 10.10.2010 року № 919/26 складеної начальником РАВ ФЕГГ № 3 ВАТ «Київгаз» Чорною Т.В. на ім`я начальника УТГН ВАТ «Київгаз» Семеновій В.О. про допущення описки в договорі, вбачається, що начальником РАВ ФЕГГ № 3 Чорною Т.В. 08.10.2010 року при укладанні договору № 300000530, була допущена описка в даті укладання договору, замість вірної дати 08.10.2010 року поставлена невірна 08.10.2012 року. 10.10.2010 року під час реєстрації договору була виявлена описка, про що повідомлено начальника УТГН ВАТ «Київгаз».

Відповідач у судовому засіданні, зазначила, що долучена копія службової записки, не спростовує факт того, що нею вказаний договір не укладався, оскільки вже станом на 2010 рік, вона мала прізвище ОСОБА_3 , а відтак вона не могла при наявності у неї паспорта з прізвищем ОСОБА_3 укладати договір з прізвищем ОСОБА_4 . Нащо у судовому засіданні представником позивача було зазначено, що договір був підписаний відповідачем, після звільнення останньої із СІЗО.

Однак, вказані доводи представника позивача, будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджено, а тому судом, як на підставу його підписання, саме відповідачем не приймаються.

Крім того, з долученого відповідачем до справи листа, наданого АТ «Київгаз» на адвокатський запит її представника, повідомлено, що договір на постачання природного газу між ПАТ «Київгаз» (станом на сьогодні АТ «Київгаз») та ОСОБА_1 не укладався.

У судовому засіданні, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, судом було зобов`язано представника позивача надати до суду для огляду у судовому засіданні оригінал договору № 300000530 від 08.10.2012 року, на який посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, однак оригінал такого договору представником позивача суду надано не було, а виключно у судовому засіданні представником було засвідченого його копію та надано суду, що в свою чергу на думку суду свідчить про відсутність його оригіналу.

Представник позивача, як обґрунтування заявлених вимог, також посилався на копію витягу з проекту газифікації за № 59/п, 1969, ПІ «Укржилремпроект», копію акту прийомки в експлуатацію газифікованого об`єкту від 16.07.1970 року, копію відомості (список) на пуск газу від 15.08.1970 року та копію акту про встановлення побутового лічильника від 21.03.2008 року, однак такі докази не можуть судом бути визнані, як належні та допустимі, оскільки містять розбіжності в адресі об`єктів, а саме витяг з проекту газифікації житлового будинку АДРЕСА_1 , копія акту прийомки експлуатацію газифікованого об`єкту АДРЕСА_1 , список на пуск газу - АДРЕСА_2 , акт про встановлення побутового лічильника за адресою: АДРЕСА_4 , а тому не можуть свідчить про те, що вказані копії документів мають відношення до будинку АДРЕСА_1 . Окрім того, у акті про встановлення побутового лічильника від 21.03.2008 року, зазначено, що він складений в присутності абонента ОСОБА_3 , в той час як договір укладався з ОСОБА_2 .

Представником позивача встановлені судом обставини під час розгляду даної справи в суді не спростовано, а виключно зазначено, що вказані розбіжності є технічними описками, допущеними при їх оформленні.

Крім того, на запитання суду, щодо переліку документів необхідного відповідно до вимог закону для укладання із споживачем договору про надання послуг з газопостачання, представником позивача повідомлено, що такий договір укладається за умови надання споживачем копій наступних документів, а саме: копії паспорта та ідентифікаційного номеру, правовстановлюючих документів на будинок чи квартиру. У зв`язку із чим, судом було зобов`язано представника позивача надати суду, для огляду в судовому засіданні, документи, що передували укладанню договору із відповідачем, нащо суду було надано виключно засвідчену ним копію договору дарування частини житлового будинку від 27.12.2002 року, копію якого, як стверджує відповідач було отримано представником позивача під час розгляду іншої справи в суді, а не при укладанні договору, як стверджує представник позивача. У судовому засіданні представником позивача не спростовано та не доведено будь-якими доказами, що договір дарування був отриманий позивачем саме при укладанні з відповідачем договору.

Також, суд вважає, що представниками позивача ДП «КиївГазЕнерджи» не доведені суми заборгованості за увесь період, що зазначений в розрахунку заборгованості - сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості.

Окрім того, суд критично відноситься до долученої до матеріалів справи відомості про зняття показів лічильника за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки стосується іншого будинку, ніж належного відповідачу, а саме АДРЕСА_1 та представником позивача не доведено про встановлення за адресою АДРЕСА_1 лічильника, в той час, як відповідач у судовому засідання наголошувала на тому, що жодних показів в її присутності не знімалося та жодних підписів у відомості нею не проставлялося.

Таким чином, враховуючи, що долучені до матеріалів справи копії документів містять численні розбіжності, зокрема у тому хто є споживачем послуг ОСОБА_4 чи ОСОБА_3 , за якою адресою надавалися такі послуги, АДРЕСА_5 чи буд. АДРЕСА_4 , суд приходить до висновку, що такі докази є не належними та не допустимими, та не підтверджують тих обставин на які посилається представник позивача.

При цьому обов`язок доказування покладений на учасників справи.

З урахуванням наведеного, суд також не вбачає підстав для застосування до відносин, що склалися санкцій цивільно-правового характеру, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки позивачем не доведено факту виникнення у відповідача зобов`язання щодо сплати боргу за фактично спожиті послуги, тому відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Дочірного підприємства «КиївГазЕнерджи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за газ є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 76- 83, 88, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за газ - відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлений 29 листопада 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджи» (, адреса: 01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4-Б).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ).

Суддя І.Ю. Котлярова

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...