Провадження № 2/686/1711/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2022

Хмельницький міськрайонний суд

в складі :головуючого судді - Салоїд Н.М.,

при секретареві - Лоб І.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

та представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький в залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_6

про індексацію заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, -

в с т а н о в и в :

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_7 звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що з 26.05.2008 року вона була звільнена з посади модельєра-закрійника. котру обіймала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 .

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 31 січня 2013 року зобов`язано стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 15 622,90 грн., індексації заробітної плати у розмірі 13 789.71 грн., середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи 23 509.47 грн. та 5000 грн. моральної шкоди.

Проте, всупереч вказаному рішенню суду відповідач розрахунку з нею не провела. З врахуванням уточнених позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача донарахований середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за виключенням нарахованої Хмельницьким апеляційним судом суми, в розмірі 643 418, 34 грн., індексацію заробітної плати за час затримки за період з січня 2013 року по лютий 2020 року 3 295, 94 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період після призначеної апеляційним судом 52 594, 48 грн.

В судовому засіданні позивач та її представники заявлений позов підтримали та просять його задовольнити. Вважають, що сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи станом на 01.02.2020 року, починаючи з дати звільнення, а саме з 26.05.2008 року по 01.02.2020 року становить 141 місяць та 4 дні , а тому середній розрахунок за час затримки розрахунку при звільненні складає 666 927,8 грн. Таким чином за відрахуванням стягненої суми апеляційним судом (23 509,47 грн.) дорівнює 643 418.34 грн. Окрім того, підлягає компенсації втрата частини заробітку у зв`язку з порушенням термінів їх виплати розмір якої становить 52 594,48 грн. та індексація заробітної плати 3 295, 94 грн.

Представник відповідача заявленого позову не визнав та просить у його задоволенні відмовити. Посилається на те, що позивач пропустила строк звернення за захистом своїх прав до суду. Окрім того, слід зменшити розмір заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 19 жовтня 2015 року позовну заяву ОСОБА_5 залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 27 жовтня 2015 року відкрито провадження у справі.

Заочним рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 січня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Ухвалою Судді Хмельницького міськрайонного суду від 03 лютого 2020 року рішення суду скасовано.

Ухвалою судді від 19 лютого 2020 року позов залишено без руху

24 лютого 2020 року подано заяву про уточнення позовних вимог12 березня 2020 року представником ОСОБА_6 подано відзив на позов, в якому він заявленого позову не визнає та стверджує про відсутність належного розрахунку сум індексації та втрати частини заробітку.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 22 червня 2020 року справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21 січня 2022 року позов ОСОБА_5 залишено без руху для усунення недоліків.

12.04.2022 року ухвалено рішення по суті спору.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Заслухавши доводи позивача та її представників та заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом достовірно установлено, що 26 травня 2008 року ОСОБА_5 було звільнено з посади модельєра-закрійника, яку вона обіймала, працюючи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 відповідно до укладеного безстрокового трудового договору в салон-ательє «Марго».

В порушення умов договору позивач заробітної плати не отримувала. При звільненні розрахунок з нею проведений не був.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03 травня 2012 року у задоволенні позову їй відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 31 січня 2013 року означене рішення скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 було задоволено частково. Стягнуто з користь з ОСОБА_6 15 622,90 грн. заробітної плати, 13 789,71 грн. індексації заробітної плати , 23 509, 47 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи, 5000 грн. моральної шкоди.

Означене рішення було переглянуто Вищим спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, і ухвалою від 18 квітня 2013 року рішення залишене без змін, набрало законної сиди та підлягало виконанню.

Із слів позивача означене рішення виконано лише частково в межах незначної суми, цих обставин представник відповідача не заперечував, проте конкретного розміру сплаченої суми на виконання рішення суду сторони не представили.

Позивач та її представники вважають, що вона має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та індексації заборгованості по заробітній платі за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування означених вимог надала власні розрахунки таких нарахувань та висновок спеціаліста.

Згідно заявлених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 643 418,34 грн. за виключенням присудженої апеляційним судом, 3 295,94 грн. індексації заробітної плати та 52 594,48 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав

Позивач вважає, що оскільки відповідачем з нею не проведено розрахунку при звільненні вона має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Такий розрахунок становить на думку за виключенням суми присудженої судом в розмірі 23 509.47 грн.

Суд визнає в цій частині права позивача порушеними, оскільки відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Крім того необхідно зазначити, що у частині другій статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тому, враховуючи вказані положення закону, суд вважає неприйнятними посилання представника відповідача стосовно відсутності коштів та пропуск позивачем строку позовної давності та відхиляє їх.

Водночас, слід зазначити, що право працівника на належну заробітну плату кореспондується із обов`язком роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, й виплатити їх; тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Такого висновку дійшов Верховий Суд, обґрунтовуючи своє рішення, послався на рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, яке містило правовий висновок: «… в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення)».

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа N 761 (9584)15-ц (далі постанова) у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.

При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п. п. 91; 91п. 1,2,3,4 постанови).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України, враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у наданому висновку бере до уваги таке. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням N 6-113цс16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд, беручи до уваги правові позиції Великої палати прописані у постанові від 26 червня 2019 року, при вирішенні даного спору, суд бере до уваги тривалий період часу не проведення розрахунку при звільненні по час розгляду справи та звернення позивача із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вважає необхідним зменшити розмір такої компенсаційної виплати ОСОБА_5 до 25 000 грн.

5. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення

Позивач та її представник вважає, що вона окрім стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має право на індексацію заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період після призначеної після виплати апеляційним судом.

Однак з таким твердженням погодитися не можна з наступних підстав.

Судом достовірно установлено, що фактичний розрахунок відповідачем з позивачем в повному обсязі досі не проведено, що не заперечується сторонами.

Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»).

Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Такими доходами є ті грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (частина друга статті 2 цього Закону).

Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати такої допомоги) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (пункт 34); від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 60)).

Згідно з пунктом 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» й «оплата праці», які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини).

Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, не відповідає цим ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану працівником роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Положеннями статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру: пенсії, стипендії,; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві ( з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до Закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені ч.1 цієї статті.

Цим Законом та іншими підзаконними актами не передбачено нарахування індексації про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як того вимагає позивач. Окрім того, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має разовий характер, до структури заробітної плати входять основна та додаткова заробітна плата, додаткові та інші заохочувальні та компенсаційних виплат (винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальним системами і положеннями, виплати в рамках гарантів, компенсаційні та інші грошові та матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад статті 2 вищезазначеного Закону індексації не підлягає.

Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

6. Судові витрати

Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду, в сумі 2102,0 грн. (Всього сплачено 25 000 грн. х 6 998.1 грн. : 699308.76 грн. = 250.2 грн.)

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10,60,212,215 ЦПК України, статей 50, 232 КЗпП України , суд

У х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 25 000 грн. та 250,2 грн. судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 діб з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

Повний текст рішення складено 17.04.2022 року.

Позивач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Суддя: