РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2022 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

07.10.2021 ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулась до суду з цим позовом, в якому згідно уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 безпідставно набуті кошти в розмірі 5000 доларів США; відсотки на рівні облікової ставки НБУ за користування безпідставно набутими коштами з 01.02.2019 до 30.06.2021 в сумі 29017,37 грн. та понесені судові витрати.

Стислий виклад позиції позивача.

12.06.2018 позивачем передано відповідачу кошти в сумі 5000 доларів США за частку нерухомого майна, що знаходить в АДРЕСА_1 .

Кошти були передані на підставі усної домовленості між сторонами про купівлю-продаж позивачем за 5000 доларів США обов`язкової частки відповідача у спадковому майні, що належало її батькові ОСОБА_4 , факт отримання даних коштів підтверджується власноручною розпискою, наданою відповідачем 12.06.2018 та складеною в присутності свідків.

12.06.2018, на момент складання розписки, ОСОБА_4 був живий, проте важко хворий, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, проте за життя 25.05.2018 останній склав заповіт, зі змісту якого вбачається, що спадкоємцями його майна є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, відповідач на підставі положень ст. 1241 ЦПК України має право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки є непрацездатною особою.

У зв`язку з цим сторони погодили вартість обов`язкової частки у спадковому майні в розмірі 5000 доларів США. Крім того, згідно їх усної домовленості відповідач після відкриття спадщини мала подати нотаріусу заяву про відмову від оформлення своєї частки у вищевказаному майні, натомість відповідач подала до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Після порушення усної домовленість позивач 01.02.2019 звернулась до суду з позовом про захист свого порушеного права, а 09.04.2021 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, при цьому свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку спадкового майна, ще не видано.

Станом на 11.06.2021 догляд за присадибною ділянкою у АДРЕСА_1 здійснює зять позивача ОСОБА_5 .

Так як між сторонами не укладались жодні правочини, а усні домовленості не були остаточно погоджені у визначеній законодавством формі, то у відповідача відсутні будь-які підстави для утримання в себе майна позивача грошових коштів у сумі 5000 доларів США, які відповідач набула за рахунок позивача без жодної правової підстави, а тому зобов`язана повернути майно позивачу зі сплатою відсотків за використання коштів.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити з підстав, викладених у ній, уточнила вимоги в частині стягнення суми відсотків за користування безпідставно набутими коштами.

Заперечення відповідача.

29.11.2022 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав того, що відповідач ОСОБА_3 розуміючи, що належне батькові майно, зокрема і будинок, входить до спадкового майна з травня 2015 року за власний рахунок здійснила ремонті роботи у будинку на загальну суму близько 5000 доларів США, що підтверджується наданими до відзиву документами, а тому 12.06.2018 відповідачу було передано кошти позивачем ОСОБА_2 в сумі 5000 доларів США саме в рахунок відшкодування понесених відповідачем витрат на ремонт будинку, належного їх батьку, про що було написано відповідну розписку.

В судовому засіданні, яке відбулося 28.04.2022 представник відповідача ОСОБА_6 позов не визнав з підстав, вказаних у відзиві.

Процесуальні дії, заяви та клопотання.

03.11.2021 ухвалою судді відкрито провадження у справі вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 22.12.2021. В подальшому 29.11.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача. 21.12.2021 від представника позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку та відповідь на відзив. 22.12.2021 та 03.03.2022 справа була знята з розгляду.

28.04.2022 у судовому засіданні за клопотанням сторін була оголошена перерва для надання оригіналів документів, уточнення розрахунку відсотків.

18.05.2022 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача.

15.06.2022 від представника позивача надішли додаткові письмові пояснення з уточненим розрахунком відсотків. 22.06.2022 від представника позивача надійшла заява про приєднання письмових доказів копії рішення суду, завіреного належним чином, яке до цього було подане в копії та витяг із спадкового реєстру.

15.06.2022 у справі оголошено перерву через неявку відповідача та його представника, а також у зв`язку з тим, що у суді був відсутній інтернетзв`язок.

12.07.2022 належними чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не надала.

Представник відповідача ОСОБА_7 належними чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання 12.07.2022 не з`явився. Попередньо, за допомогою електронної пошти подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з проходженням військової служби, проте вищевказана заява, відповідно до акта наявного в матеріалах справи належним чином підписана не була (відсутній кваліфікований електронний підпис). Крім того, доказів, які підтверджують поважність неявки представника відповідача в судове засідання до заяви додані не були. Така ж заява в аналогічний спосіб була подана ним і на 15.06.2022, однак через відсутність інтернетзв`язку надійшла до суду лише 23.06.2022.

Суд, за погодженням з представником відповідача, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України провів розгляд справи у відсутність відповідача та представника відповідача.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії довідки КП «Бар Благоустрій» від 01.06.2022 №333 ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_1 та являється зятем ОСОБА_2 , здійснює догляд за присадибною ділянкою та будинком з 29.05.2018 (а.с.10,12).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Вінницької області, спадкоємцем на 3/4 частки зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 є ОСОБА_2 . Свідоцтво видано на житловий будинок з належними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.11), також на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину з заповітом на земельну ділянку, площею 0,0526 га, розташованої в АДРЕСА_2 з відповідним кадастровим номером, що також посвідчується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.04.2021 (а.с.16).

Як вбачається з копії розписки від 12.06.2018 ОСОБА_3 отримала кошти в сумі 5000 доларів США від ОСОБА_2 за частку нерухомого майна, яке їй належало АДРЕСА_1 . Кошти отримані в присутності свідків (а.с.14).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бар Вінницької області (а.с.15).

Згідно копії заповіту, посвідченого 16.09.2010 державним нотаріусом Барської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 усе своє майно на випадок своєї смерті заповідав своїм дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в рівних частинах кожному (а.с.40).

Згідно позовної заяви від 07.05.2011 ОСОБА_2 звернулась до Барського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, стягнення коштів на поховання (а.с.77-87). Відповідно до копії рішення Барського районного суду Вінницької області від 24.07.2020 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, стягнення витрат на поховання, позов задоволено частково стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5275 грн. витрат понесених на поховання ОСОБА_4 . В задоволенні решти позовних відмовлено. Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 заповів все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалося позивачу ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом посвідченим 25.05.2018 приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Мельник О.М. за реєстровим №1132 (а.с.71-76; 130-132).

Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 видано 29.04.2021. Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 заведена 31.10.2018 (а.с.129).

Докази відхилені судом, мотиви їх не прийняття.

На підтвердження доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, проведення ремонтних робіт, представником відповідача було надано: копії договорів про виконання робіт та копії фіскальних та товарних чеків, копії видаткових накладних (а.с.41-70), які судом не приймаються до уваги, адже вони не підтверджують їх належність ОСОБА_3 , а також понесення витрат відповідачем для ремонту будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Також суд не приймає до уваги письмові пояснень ОСОБА_8 , адресованих Барському районному суду (а.с.88-92), оскільки пояснення особи можуть бути прийняті судом як доказ за умови її безпосереднього допиту в суді як свідка.

Мотиви суду. Норми права застосовані судом.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом ч. 1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст.190 ЦК України).

Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі №910/1531/18.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 висловила позицію, що згідно з п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми 1212 ЦК України, викладених у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи: в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, серед іншого, договори та інші правочини.

Згідно із вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд встановив, що оскільки сторони не укладали будь-яких договорів щодо спірних грошових коштів в сумі 5000 доларів США, правильним є посилання позивача на те, що кошти, набуті відповідачем, з яким позивач не пов`язаний договірними відносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном, яке відповідач зобов`язаний повернути позивачу.

Також, згідно уточненого розрахунку відповідач просив стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами на рівні встановленої НБУ облікової ставки за період з 01.02.2019 до 30.06.2021 у розмірі 29017,37 грн. (а.с. 120-122).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Так, відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За викладених обставин, застосовуючи приписи ст.ст. 8, 1048 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами із визначенням їх розміру на рівні облікової ставки НБУ. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-2491 цс-15 та підтверджена постановою Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 607/19461/15-ц.

Отже, зважаючи, що відповідач користувався безпідставно набутими коштами позивача, з відповідача на його користь слід стягнути проценти в межах заявлених вимог за період 01.02.2019 до 30.06.2021 в розмірі 29017,27 грн.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, пропорційно задоволених позовних вимог, які включають в себе суму сплачено судового збору у розмірі 1594,67 грн. =(130450+29017,37*1%).

Питання про розподіл витрат на правничу допомогу судом не вирішувалось у зв`язку з тим, що представник позивача скористалася своїм правом, передбаченим ч. 8 ст. 141 ЦПК України, заявила, що надасть докази таки витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 5, 7, 10-13, 76-82, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти у розмірі 5000,00 доларів США та відсотки на рівні облікової ставки НБУ за користування безпідставно набутими коштами у сумі 29017,37 грн. та судові витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 1594,67 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ

Дата складання повного судового рішення 20.07.2022