Справа № 203/3387/22
Провадження № 2/0203/1196/2022
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в особі судді Колесніченко О.В., розглянувши у м. Дніпрі у спрощеному провадженні без виклику сторін у паперовій формі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду із цим позовом до ОСОБА_1 на предмет стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, обґрунтовуючи вимоги тим, що 19 жовтня 2019 року о 14:25 год. у м. Дніпрі по вул. Криворізькій біля буд. 28 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Subaru Legacy» з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «Nissan X-Trail» з номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За наслідками зазначеної дорожньо-транспортної пригоди постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року відповідача визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Так, цивільно-право відповідальність власника транспортного засобу «Nissan X-Trail» з номерним знаком НОМЕР_2 була застрахована в ПАТ «СК «АРКС», а власника транспортного засобу «Subaru Legacy» з номерним знаком НОМЕР_1 в ПАТ «СГ «ТАС». Позивач зазначає, що страхувальник своєчасно звернувся до нього із заявою про подію на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 06.11.2019, яку розглянуто та пошкодження автомобіля «Nissan X-Trail» з номерним знаком НОМЕР_2 внаслідок ДТП, що мала місце 19 жовтня 2019 року, визнано страховим випадком та ОСОБА_2 сплачено суму страхового відшкодування на загальну суму 169 470 грн. В той же час, ПАТ «СГ «ТАС» на користь позивача сплачена сума страхового відшкодування в частині ліміту та за вирахуванням суми франшизи в розмірі 99 050 грн., а також у розмірі 41 113,61 грн. за договором додаткового комплексного страхування від 31.07.2019, укладеного між ПАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 27 307,18 грн., та вважає, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь ПрАТ «СК «АРКС».

Таким чином, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 27 307,18 грн., також сплачений судовий збір у розмірі 2 481 грн.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомив.

З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 25 жовтня 2022 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень.

Суд, дослідивши письмові докази, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з повним задоволенням позову, виходячи з встановлених наступних обставин.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2019 року о 14:25 год. у м. Дніпрі по вул. Криворізькій біля буд. 28 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Subaru Legacy» з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «Nissan X-Trail» з номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Дані обставини встановлені та підтверджуються постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року по справі № 204/7595/19 (провадження № 3/204/3686/19), відповідно до якої відповідача ОСОБА_1 визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Зазначена постанова набрала законної сили 03 грудня 2019 року (а.с. 4).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вказана постанова суду від 20 листопада 2019 року має преюдиційне значення під час розгляду цієї справи.

Так, 06 серпня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Класік» № 210496а9д, предметом якого є страхування автомобіля «Nissan X-Trail» з номерним знаком НОМЕР_2 (а.с. 5-11).

06 листопада 2019 року страхувальник ОСОБА_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» із заявою про подію ДТП та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 06 серпня 2019 року, за результатами розгляду яких пошкодження автомобіля «Nissan X-Trail» з номерним знаком НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19 жовтня 2019 року, в силу ст. 8 Закону України «Про страхування» визнано страховим випадком та ОСОБА_2 виплачено суму страхового відшкодування у загальному розмірі 169 470 грн. (а.с. 12, 14-18, 19, 20-23, 24).

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

За загальним правилом, згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

На підставі ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, то керуючись ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ «СК «АРКС» виплачено страхове відшкодування в частині ліміту та за вирахуванням суми франшизи у розмірі 99 050 грн. (а.с. 25, 27).

Також, у зв`язку із тим, що за договором добровільного комплексного страхування № AZ13-1103433, що є невід`ємною частиною полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6117130, укладеного 31 липня 2019 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС», цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була додатково застрахована договором добровільного комплексного страхування, згідно якого ліміт додаткової відповідальності встановлено у розмірі 250 000 грн., а тому за вирахуванням зносу, ПАТ «СГ «ТАС» виплатило на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 41 113,61 грн. (а.с. 26, 28).

Отже, як зазначає позивач, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 29 307,18 грн.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі Закон № 85/96-ВР).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

При цьому, слід мати на увазі, що відповідно до положень ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України).

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника відповідача ОСОБА_1 .

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду в від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Таким чином, встановивши зазначені обставини на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача шкоди в розмірі 29 307,18 грн., визначеної як різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, відсутні, а отже суд не вбачає підстав для задоволення позову ПАТ «СК «АРКС».

Судові витрати у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4,11-13, 81, 209, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене і підписане 06 січня 2023 року.

Суддя О.В. Колесніченко