ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3831/22 Справа № 213/4697/21 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач -Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу заапеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року, ухваленого суддею Поповим В.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 14 лютого 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Відповідач, ПРАТ «ІНГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позову зазначила, що вона в період з 04.01.1984 по 21.08.2020, тобто всього 34 роки 11 місяців, працювала на підприємстві відповідача машиністом конвеєра, де підпадала під вплив шкідливих факторів, що стало причиною виникнення у неї хронічного професійного захворювання.

Оглядом МСЕК від 04 серпня 2020 року їй було визначено 50 % втрати професійної працездатності безстроково та встановлено третю групу інвалідності.

У зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання порушено нормальні життєві зв`язки позивача, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, змушена постійно проходити стаціонарне лікування, що завдає позивачу моральних страждань.

Просила стягнути з ПРАТ «ІНГЗК» на її користь 270 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1500,00 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір моральної шкоди до заявлених у позові вимог, а саме до 270 000 грн.

Позивач вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно врахував висновки Верховного Суду, викладені у справах з аналогічним предметом позову та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

ОСОБА_1 вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував того факту, що у зв`язку з виникненням у позивача професійного захворювання їй постійно спричиняється фізичний біль, вона вимушена регулярно проходити медичне лікування, щорічно проходити огляди МСЕК, що призводить до істотної зміни звичайного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності, стало причиною нераціональної втрати життєвого часу та енергії, супроводжується больовими відчуттями та дискомфортом. На сьогоднішній день позивач в значній мірі позбавлена можливості повноцінно працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, змушена залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

04 травня 2022 року від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду, призначеного на 14:50 год. 10 травня 2022 року без її участі.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представника відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 04.01.1984 року по 26.02.1992 року, а потім - з 01.09.1994 року по 21.08.2020 року працювала в ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» машиністом конвеєра ДФ. 21 серпня 2020 року була звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Її загальний стаж роботи в ПРАТ «ІНГЗК» - становить 34 роки 11 місяців, за професією - 34 роки 11 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів - 34 роки 11 місяців.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профілактичного закладу охорони здоров`я ДУ Український НДІ промислової медицини від 06.02.2020 №244 встановлено наявність у позивача хронічного професійного захворювання, діагноз: по сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним абструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група В., ЛН другого ступеня; радікулопатія попереко-крижова, шійна C5-C7, з помірно вираженими статико-динамічними нейросудинними синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу ПФС другого ступеня, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ступеня).

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 27.02.2020, причиною виникнення хронічного професійного захворювання позивача є пил з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони - 8,6 мг/куб.м при ГДК 2,0 мг/куб.м; важкість праці: - маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 11 кг при нормі 7 кг; статичне навантаження, величина якого за зміну 84100 кг/с при нормі 42000 кг/с, робоча поза 26,7 % при нормі 25 % (п.18 Акту).

З метою ліквідації і запобігання виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) комісією було запропоновано генеральному директору ПРАТ «ІНГЗК» виконати капітальний ремонт повітроводів корпусу 3-4 стадії дроблення, встановити систему пилозахлушення Шторм на відмітці + 32, замінити ущільнення вузлів навантаження та ін.. заходи.

Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, висновком медико-соціальною експертної комісії ОСОБА_1 при первинному огляді 04.08.2020 встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 50% (30% - по радікулопатії, 20% - по сидеросилікозу), та третю групу інвалідності, безстроково.

Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками з медичних карт амбулаторного та стаціонарного хворого за 2019-2020 роки, з яких видно, що вона проходила лікування в закладах охорони здоров`я з приводу скарг на задишку при незначному фізичному навантаженні, напади утрудненого дихання, кашель, біль в грудях та міжлопатковій ділянці, загальну слабкість, підвищену втому, обмеження рухів за ходом хребта, біль в ліктьових та колінних суглобах, мерзлякуватість кінцівок.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з того, що саме ПРАТ «ІНГЗК» на якому тривалий час в шкідливих умовах праці працювала позивач та отримала професійні захворювання, які завдають їй фізичного болю та душевних страждань, повинен відшкодувати позивачеві завдану моральну шкоду.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з встановлених обставин справи, взяв до уваги ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань, який становить 50% з 04.08.2020 року безстроково, наявність третьої групи інвалідності, що вказує на погіршення стану її здоров`я та незворотність негативних наслідків профзахворювань, час, протягом якого позивач працювала у відповідача на посаді майже 35 років, глибину і ступінь її моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначив до стягнення розмір моральної шкоди 150 000 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується з визначеним до стягнення розміром моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, та не погоджується з доводами сторони позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що ОСОБА_2 , її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України Про охорону праці відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, стягнутої судом з ПРАТ «ІНГЗК» на її користь.

Як зазначалось вище, вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції, врахував конкретні обставини справи, глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати нею професійної працездатності в розмірі 50% з встановленням третьої групи інвалідності, безстроково з серпня 2020 року, час роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначив до стягнення компенсаціюморальної шкоди в сумі 150 000 грн., з розміром якої повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 10 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: