Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
279/2015/22: Цивільні справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах про недоговірні зобов’язання, з них; про відшкодування шкоди, з них.
Надіслано судом: 30.11.2022. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 21.11.2022
Номер судового провадження: 22-ц/4805/1960/22
Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2015/22 Головуючий у 1-й інст. Хомич В.М.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Франчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/2015/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Лабик Руслан Романович та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2022 року, яке ухвалено суддею Хомич В.М.

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через свого представника звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПАТ «СГ «ТАС») на користь обох позивачів по 39 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, по 91 000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника, належної позивачам в межах ліміту страхової виплати та по 30 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу кожному.

На обґрунтування позову представник позивачів зазначив, що 20 грудня 2021 року близько 07 год. 00 хв. на автодорозі «Черняхів - Малин - Термахівка», поблизу с. Нові Вороб`ї Коростенського району Житомирської області, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався вказаним транспортним засобом з м. Малина у напрямку с.Термахівка та на неосвітленій ділянці автодороги здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП ОСОБА_4 загинув на місці. В результаті загибелі ОСОБА_4 його близьким родичам, а саме синам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було завдано матеріальної та моральної шкоди, відповідно до вимог ч.2,5 ст.1187 ЦК України.

Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія, пов`язана із експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ746037.

Позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого в силу вимог п.27.3. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На день настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати складав 6500 грн., тому загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у даному випадку складає 78 000,00 грн., тобто по 39 000,00 грн. з розрахунку на кожну особу, яка має право на отримання такого відшкодування.

Окрім того, позивачі як сини потерпілого мають право на відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника, оскільки вони перебували на утриманні на день його смерті, що передбачено ч.1, 2 ст.1200 ЦК України. На день настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати складав 6500 грн (ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»). З врахуванням встановленого п.27.2. ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування для утриманців (36 мінімальних заробітних плат), складає 234 000, 000 грн. загалом або по 117 000,00 грн. на кожного.

Ліміт відповідальності відповідача щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілих встановлено у розмірі 260 000,00 грн. на одного потерпілого, загальна сума страхового відшкодування у даному випадку становить 312 000,00 грн., що перевищує розмір страхової виплати. У даному випадку максимальна сума, яка підлягає відшкодуванню позивачам, становить 260 000,00 грн., що складається із 78 000, 00 грн. (39 000,00 грн.?2) - моральної шкоди та 182 000, 00 грн. (91 000,00 грн.?2).

Представник позивачів зазначив, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції становитеме 60 000 грн., які будуть понесені відповідачами (по 30 000,00 грн. на кожного), відповідно до п.3 Замовлення від 23 травня 2022 року до Договору про надання професійної правничої допомоги.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто із ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 моральну шкоду, заподіяну смертю батька - ОСОБА_4 у розмірі 39000, 00 грн. на кожного, в задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник позивачів - адвокат Лабик Р.Р. та відповідач - ПАТ «СГ «ТАС» подали апеляційні скарги.

Представник позивачів - адвокат Лабик Р.Р. посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги позивачів задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 91 000,00 грн на кожного відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника в межах ліміту страхової виплавати та по 12 000,00 грн. на кожного витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із розглядом справи в апеляційному суді.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивачів зазначив, що позивачі є непрацездатними особами в розумінні чинного законодавства України, оскільки не досягли 23-річного віку та продовжують навчання у вищих навчальних закладах України. Загиблий батько був єдиним годувальником позивачів, тому що їх матір померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачі перебували на утриманні свого батька на момент його смерті, оскільки були студентами Малинського фахового коледжу І рівня акредитації та не мали власного заробітку, а батько був єдиним їх годувальником, і тому мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю батька у відповідності до ст.1200 ЦК України.

Представник відповідача - ПАТ «СГ «ТАС» у поданій апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначав, що на даний час ПАТ «СГ «ТАС» відповідно до чинного законодавства України, не має підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки позивачами не дотриманий передбачений законодавством порядок отримання страхового відшкодування та не надано доказів виникнення цивільно-правової відповідальності застрахованої особи, тобто вироку суду по кримінальному провадженню №0000311. Окрім того, позивачам не надано документи, які підтверджують перебування на утриманні потерпілого. Представник відповідача вказує, що справа мала бути передана та розглянута судом за місцезнаходженням відповідача - юридичної особи, а тому рішення ухвалене із грубим порушенням норм процесуального права.

Сторони правом подати відзиви на апеляційні скарги не скористалися.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «СГ «ТАС» не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Лабик Р.Р. підлягає до задоволення із наступних підстав.

Задовольняючи вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначив, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Позивачами підтверджено, що до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті ОСОБА_4 належать лише вони, так як дружина та батьки ОСОБА_4 померли. На день настання страхового випадку - 20 грудня 2021 року, мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 6500 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 72000,00 грн., по 39000,00 грн. для кожного з позивачів.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі є синами ОСОБА_4 та на момент дорожньо-транспортної пригоди, в якій останній загинув, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були студентами Малинського фахового коледжу. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони, будучи повнолітніми, перебували на утриманні свого батька на день його смерті або ж мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Із висновком суду про відмову у задоволенні вимоги про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи із наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 20 грудня 2021 року о 07 год. 00 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 на автодорозі «Черняхів - Малин - Термахівка», поблизу с. Нові Вороб`ї нині Коростенського району Житомирської області. Водій автомобіля керував вказаним транспортним засобом з м. Малина у напрямку с. Термахівка та на неосвітленій ділянці автодороги здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , що підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20 грудня 2021 (а.с.24-32, т.1).

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди від 20 грудня 2021 року ОСОБА_4 загинув, що підтверджується протоколом огляду трупа від 21 грудня 2021 року (а.с.40-42, т.1). За фактом смерті видане свідоцтво серії НОМЕР_2 (а.с.55, т.1).

За вказаним фактом 20 грудня 2021 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000311 за ч.2 ст.286 КК України (а.с.23, т.1).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 та свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , батьками вказаних осіб є: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.61,67, т.1).

Позивач ОСОБА_1 навчається в Малинському фаховому коледжі І рівня акредитації на денному відділенні (ОС Бакалавр) в ЛГб-21 групі на ІІ курсі за фахом «Лісове господарство» з 08 вересня 2020 року (наказ від 03 вересня 2020 року №191-к) по 30 червня 2023 року на бюджетній основі, що вбачається із довідки Малинського фахового коледжу №059 від 28 грудня 2021 року (а.с.66, т.1).

Згідно з довідкою Малинського фахового коледжу №273 від 28 грудня 2021 року, ОСОБА_2 навчається в Малинському фаховому коледжі на заочній формі навчання на І курсі (ОС Молодший бакалавр) за фахом «Лісове господарство» з 15 вересня 2021 року по 30 червня 2024 року за рахунок коштів державного (регіонального) бюджету (а.с.71, т.1).

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 20 грудня 2021 року поліс №АТ746037 був діючий, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована ПАТ «СГ «ТАС» (а.с.72, т.1).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).

Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Положеннями ч. 1 ст. 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Позивачі є синами померлого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . Згідно виданих Малинським фаховим коледжом довідок №273 від 28 грудня 2021 року та №059 від 28 грудня 2021 року, ОСОБА_1 навчається із 08 вересня 2020 року на денному відділенні за фахом «Лісове господарство» та ОСОБА_2 із 15 вересня 2021 року на заочній формі навчання на І курсі за фахом «Лісове господарство» у вказаному навчальному закладі.

Позивачі є студентами, які навчаються у вищому навчальному закладі та не досягли 23 років, а тому відповідно до статті 1200 ЦК України мали право на одержання утримання на день смерті батька.

Відповідно до ч.1-2 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Посилання представника відповідача на відсутність вироку суду у кримінальному провадженні №0000311 як умови виникнення цивільно-правової відповідальності застрахованої особи та підстави виплати страхового відшкодування страховиком, є необґрунтованим та безпідставним, виходячи із презумпції вини заподіювача шкоди, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «СГ «ТАС» про непідсудність справи Малинському районному суду є необґрунтованими, оскільки позов пред`явлений про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, тому у даному випадку позивачі мають право обирати підсудність справи згідно ч. 3 ст. 28 ЦПК України, яка передбачає, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, місцем реєстрації позивачів по справі є с.Федорівка Коростенського району Житомирської області, місцем заподіяння шкоди є с. Нові Вороб`ї Коростенського району Житомирської області. Обидва місця територіально відноситься до юрисдикції Малинського районного суду Житомирської області.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «СГ «ТАС» про стягнення майнової шкоди, пов`язаною з втратою годувальника з вищевказаних підстав.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Лабик Руслан Романови - задовольнити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення майнової шкоди, пов`язаною з втратою годувальника скасувати та ухвалили нове судове рішення про задоволення вказаних вимог.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, пов`язану із втратою годувальника в розмірі 91000,00 грн та витрати на правничу допомогу, понесені під час апеляційного розгляду справи в розмірі 3000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, пов`язану із втратою годувальника в розмірі 91000,00 грн та витрати на правничу допомогу, понесені під час апеляційного розгляду справи в розмірі 3000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...