Справа № 348/1055/21
Провадження № 22-ц/4808/599/22
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду від 28 січня 2022 року, у складі судді Міськевич О.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов обґрунтував тим, що з метою працевлаштування закордоном, використовуючи інформацію розміщену на веб-сайті mаіn-staff.соm він вийшов на контакт із менеджерами компанії Маіn Staff, які в ході обговорення умов співпраці запропонували йому укласти договір. За усними домовленостями - пропозиція готової вакансії для працевлаштування в Бельгії коштує 450 євро. 50% вартості оплачується одразу після укладення договору, а інші 50% - після працевлаштування (з першої заробітної плати). Після досягнення усної домовленості, він надіслав електронні копії своїх паспортних даних з метою підготовки тексту договору.

05 березня 2021 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено Договір про надання інформаційно-консультативних послуг за № 3626.

Текст вказаного договору він отримав засобами поштового зв`язку в одному примірнику, договір не підписав, однак, на його виконання здійснив оплату на загальну суму 15000,00 грн, що підтверджується квитанцією банківської установи № 9226-0415-1374-7381 від 10.03.2021 року. Згідно квитанції призначення платежу - оплата договорів 3626 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 3625, тобто, було здійснено авансові платежі по 7500,00 грн на виконання кожного з договорів.

Отримавши текст Договору та здійснивши часткову оплату за даним договором, агентство відмовилося надати йому вакансію та працевлаштувати закордоном. Після оплати авансового платежу суттєво змінилися умови співпраці, в тексті Договору предмет означений як надання інформаційно-консультативних послуг щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою, що не відповідало попередній домовленості.

Своїм листом щодо надання роз`яснень за укладеними договорами надання інформаційно-консультативних послуг, відповідач надав йому власне роз`яснення предмету Договору, однак зміст цього роз`яснення не відповідає меті із якою він укладав Договір. Невідомі особи регулярно надсилали йому повідомлення на мобільний телефон із інформацією, яка за своїм характером та змістом не містила пропозицій готових вакансій для працевлаштування закордоном, та навіть інформацію про правові та організаційні засади регулювання самостійного працевлаштування. Так, 02.04.2021 року відповідач надіслав електронною поштою документ Прямі витрати замовника, що включають в себе матеріальні / трудові / інші на загальну суму 6750,00 грн., які було запропоновано йому підписати. Проте, від підписання цього документу він відмовився. В даному документі містилися відомості про витрати, які не відповідають дійсності та не були обумовлені умовами Договору.

Вважав, що така поведінка відповідача містить ознаки нечесної та агресивної підприємницької практики, порушує його права як споживача, а умови цього договору не відповідають Закону України «Про захист прав споживачів». У зв`язку з цим, просив Договір про надання інформаційно-консультативних послуг за № 3626 визнати недійсним як такий, що був укладений відповідачем з використанням нечесної підприємницької практики, з порушенням законодавства про захист прав споживачів. Він так і не скористався своїм правом на працевлаштування в жодній із країн Європейського Союзу, хоча для цього отримав візу на виїзд за межі України та оформив договір добровільного комплексного страхування подорожуючих за межами України.

Позивач зазначив також, що діями відповідача йому заподіяно душевні страждання які полягають у тому, що він очікував отримати належні послуги з працевлаштування закордоном однак так і не зміг скористатися своїм правом на працю за межами України. Крім того, в процесі спілкування з відповідачем щодо належного виконання взятих на себе домовленостей на його адресу лунали непоодинокі погрози щодо фізичної розправи з ним. Неправомірна поведінка відповідача спричинила йому суттєвий дискомфорт у повсякденному житті, постійні стреси та переживання, відчуття себе ошуканим, приниження гідності та інші негативні емоції.

На відшкодування заподіяної моральної шкоди просив стягнути з відповідача 20000,00 грн .

Рішенням Надвірнянського районного суду від 28 січня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясуванням всіх обставин у справі,та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Предметом позову в даній справі є визнання недійсним договору про надання інформаційно-консультативних послуг, датований 05 березня 2021 року № 3626 із подальшим застосування правових наслідків його недійсності.

Вважає, умови спірного Договору, не містять чітких умов щодо змісту, порядку та періодичності надання послуг, відсутнє застереження щодо об`єктивної форми сприйняття інформації споживачем, яка мала б надаватися за цим Договором. Сам предмет спірного договору є абстрактним, неоднозначним та допускає довільне трактування виконавцем його змісту.

Зазначає, що умови оспорюваного договору є такими, що створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, суперечать принципу добросовісності, відтак, є несправедливими.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем у позовній заяві не було зазначено які саме умови договору є несправедливими. Навпаки, в позовній заяві було чітко вказано який пункт договору не відповідає тій чи іншій вимозі Закону України «Про захист прав споживачів».

Вважає, що поведінка відповідача свідчить, що останній не мав наміру бажати настання реальних правових наслідків за Договором для його обох сторін, а його єдина мета - в недобросовісний спосіб заволодіти коштами споживача без надання будь-яких послуг взамін.

Положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. У зв`язку з цим, відповідач зобов`язаний йому повернути 7500,00 грн сплачені на виконання недійсного Договору.

Судом не взято до уваги, що одним із правових наслідків визнання правочину недійсним є відшкодування моральної шкоди.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем домовленостей, його нечесної підприємницької практики, позивач так і не скористався своїм правом на працевлаштування в жодній із країн Європейського союзу.

Неправомірна поведінка відповідача спричинила позивачу суттєвий дискомфорт у повсякденному житті, постійні стреси та переживання, відчуття себе ошуканим, приниження гідності та інші негативні емоції.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не довів наявність у відповідача умислу ведення нечесної підприємницької діяльності, порушення принципу добросовісності дій, що ввели позивача в оману, оскільки дані обставини повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Підстави вважати викладені в Договорі умови двозначними відсутні, так як в договорі чітко викладено права та обов`язки сторін договору.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05 березня 2021 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг № 3626. На виконання зазначеного договору ОСОБА_1 перерахував на розрахунковий рахунок відповідача ФОП ОСОБА_3 кошти в розмірі 15000,00 грн, що підтверджується дублікатом квитанції № 9226-0415-1374-7381 від 10.03.2021 року.

Згідно інформації ОСОБА_3 від 02.04.2021 року № 1203 при виконані умов Договору про надання інформаційно-консультативних послуг № 36263626 від 05.03.2021 року виконавцем понесені прямі витрати на виконання відповідних робіт (надання послуг) в інтересах замовника ОСОБА_1 що включають в себе перелік послуг інформаційно-консультаційні, прямі матеріальні витрати на загальну суму 6750,00 грн (а.с. 19).

Відповідачем ФОП ОСОБА_3 надіслано позивачу роз`яснення за укладеним договором про надання інформаційно-консультативних послуг, у якому зазначено, що за вказаним договором виконавець бере на себе обов`язки з консультування та надання інформації щодо самостійного працевлаштування себе за кордоном.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_3 є діяльність інформаційних агентств (основна); надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у; комплексне обслуговування об`єктів.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1,2 статті 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частини 3 статті 12 та частин 1,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Правочин, згідно статті 204 ЦК України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до п.1.1 Договору про надання інформаційно-консультативних послуг № 3626 від 05.03.2021 року укладеного між сторонами ФОП ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 інформаційно-консультативні послуги щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою, в тому числі й за умов перетинання території держави; обов`язків і відповідальності Замовника у випадках самостійного забезпечення себе роботою; сприяння Замовнику, у разі бажання в підготовці документів, необхідних для реалізації його права забезпечення себе роботою, у тому числі надання консультації з питань підготовки особистих документів для отримання біометричного паспорту громадянина України.

Розділом 3 Договору визначено ціну договору та порядок розрахунків, згідно якого за надання послуг, визначених цим Договором, замовник проводить оплату шляхом внесення коштів на банківський рахунок Виконавця у загальному розмірі 15000 грн. Замовник усвідомлює, що визначена п.3.2. цього Договору сплачена ним сума коштів 7500 грн підтверджує приймання інформаційно-консультативних послуг в повному обсязі і залишається у Виконавця (а.с. 15-17).

На виконання умов зазначеного договору позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача кошти в розмірі 15000,00 грн, що підтверджується дублікатом квитанції № 9226-0415-1374-7381 від 10.03.2021 року.

Аналізуючи зміст укладеного договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач зобов`язувався надати лише інформаційно-консультаційні послуги із посередництва у працевлаштуванні за кордоном, а не брав на себе зобов`язання щодо отримання позивачем дозволу на роботу та робочого місця за кордоном.

Укладаючи договір позивач погодися з цими умовами та здійснив на виконання умов договору оплату у розмірі 7500 грн. Суд обґрунтовано вказав, що його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, оскільки належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачем не доведено підстав для визнання оспорюваного договору недійсним з підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при його укладенні.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Так, згідно частин 5,6 статті 18 Закону у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. У разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Частина третя зазначеної статті містить перелік несправедливих умов визначених законодавцем, однак такий перелік не є вичерпним.

Колегія суддів вважає недоведеними доводи апелянта про те, що предмет договору є абстрактним, неоднозначним та допускає довільне трактування виконавцем його змісту, оскільки п.1.1. Договору містить зобов`язання які бере на себе виконавець.

Оплативши в день укладення договору кошти в розмірі 7500 грн (половину визначеної договором суми винагороди) позивач фактично визнав часткове виконання відповідачем умов договору, та як зазначив у позовній заяві ним попередньо велися усні домовленості щодо співпраці з агентством, після чого він надіслав на адресу відповідача електронні копії своїх паспортних даних з метою підготовки тексту договору.

Відповідно до положень статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Обман, згідно частини 1 статті 230 ЦК України, має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_3 є діяльність інформаційних агентств (основна); надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у; комплексне обслуговування об`єктів, а не провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном та надання інформаційно-консультаційних послуг з посередництва.

Таким чином позивач не довів наявність умислу, нечесної підприємницької діяльності, порушення принципу добросовісності як дій, що ввели його в оману.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача 15000,00 грн, оскільки стягнення вказаної суми він обґрунтовував саме за наслідками визнання правочину недійсним, а не у зв`язку з його неналежним виконанням відповідачем.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення йому моральних страждань з боку відповідача, то судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні його вимог про стягнення моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 28 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 травня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин