Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1102/22
Номер провадження2/711/1286/22
РІШЕННЯ
13 травня 2022 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді: Піковського В.Ю.,
при секретарі: Юрченко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Черкаській області, третя особа: Придніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту, -
Позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Манзар Т.В., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Черкаській області, третя особа: Придніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту.
Крім того вказує, що в Єдиному реєстрі боржників він не рахується, відносно нього відсутні відкриті виконавчі провадження що свідчить про те, що він не являється боржником по виконавчих провадженнях, однак Придніпровський відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовив йому скасовувати арешт з автомобіля, чим було порушено його права, у зв`язку із чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.02.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судове засідання позивач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Разом з тим, представником позивача адвокатом Манзар Т.В. було подано до суду заяву, в якій вона просила проводити розгляд даної справи без участі сторони позивача. Позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача, голова комісії з припинення Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Черкаській області в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином, про що в справі маються поштові повідомлення та викликався також до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив.
В судове засідання представник третьої особи Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Відзив на позов не надано.
Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи думку позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків
Даним же листом Придніпровський відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив також позивача, що надати копії матеріалів виконавчого провадження № 44799660, яке перебувало на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не має можливості оскільки матеріали виконавчих проваджень знищені відповідно до розділу ІХ п. 2 Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року, «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями»: Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік та запропоновано звернутися до суду.
Як вбачається з Інформації з Єдиного реєстру боржників позивач ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі боржників не рахується.
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Черкаській області (стягувач) в стані припинення, 08.12.2015, внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що не є боржником по жодному виконавчому провадженні і тому арешт накладений на його майно порушує його право розпоряджатися майном та право власності, передбачене статтями 41, 47 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , ст.ст. 316319, 321 Цивільного Кодексу України, тому арешт накладений на його автомобіль підлягає скасуванню.
Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Зі ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»: 1. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 2. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 № 9 передбачено, що вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положень ст. 41 Конституції про те, що це право є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений.
Статтями 41, 47 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , ст. 316319, 321 Цивільного Кодексу України, визначено та законодавчо закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає, що кожна особа має право на безперешкодне користування своїм майном, а також задекларовано право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд здійснювати щодо свого майна будь-які дії, вчиняти будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 317 ЦК України передбачає: що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України: право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України» (остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15 травня 2013 року, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
За таких підстав, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач та його представник, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи відповідні позиції Верховного суду, суд дійшов висновку, що арешт накладений на автомобіль позивача, який не є боржником у виконавчому провадженні порушує його права на розпоряджання його власність передбачені статтями 41, 47 Конституції України , ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , ст.ст. 316319, 321 Цивільного Кодексу України, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю 2 групи на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача судові витрати, у відповідності до статті 141 ЦПК України, не стягуються.
Керуючись статтями 41, 47 Конституції України, статтями 15,16 , 316319, 321 Цивільного Кодексу України, статтями 40, 56, 59 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 № 9, статтями 4,5,12,13,76-81,141, 259, 263-265,268, 273,274-279 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Черкаській області, третя особа: Придніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В. Ю. Піковський