Справа № 152/183/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 травня 2022 року м. Шаргород

Cправа №152/183/22

Провадження №2/152/123/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на завершення приватизації та отримання правовстановлюючих документів на своє ім`я в порядку спадкування за законом,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача

1. Виклад позиції позивача.

23.02.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою до Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на завершення приватизації та отримання правовстановлюючих документів на своє ім`я в порядку спадкування за законом, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_3 , що сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на завершення приватизації, а саме: право виготовити технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), на підставі якої зареєструвати відомості про земельні ділянки в Державному земельному кадастрі України та одержати витяги з Державного земельного кадастру України про земельні ділянки, а також право, на підставі розпорядження Шаргородської РДА від 08.10.2008 року за №413 як правовстановлюючого документу звернутися до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та зареєструвати за собою право власності з одержанням Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на своє ім`я на земельну ділянку площею 0,9928 га та на земельну ділянку площею 1,0048 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області (колишньої Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області).

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3 , яка по день смерті проживала та була зареєстрована в с. Рахни-Лісові тепер Тульчинського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області.

Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, з права на завершення приватизації земельних ділянок площею 0,9928 га та 1,0048 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, яке матір набула як спадкоємець першої черги спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При житті ОСОБА_3 не розпорядилася майном.

Вона є спадкоємцем першої черги по закону, а інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає.

З метою оформлення прийнятої спадщини вона звернулася до державного нотаріуса Шаргородської ДНК, однак, нотаріус постановами від 17.03.2015 року відмовив у вчиненні нотаріальних дій.

Право на завершення приватизації земельних ділянок площею 0,9928 га та 1,0048 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області входить до складу спадщини, яку вона прийняла після смерті матері, оскільки матір набула це право після смерті свого чоловіка, а її батька ОСОБА_2 , котрий за життя мав право на земельну частку (пай) за №389, яка складається з двох земельних ділянок, на підставі розпорядження Шаргородської РДА №413 від 08.10.2008 року, яким було затверджено протокол розподілу земельних часток (паїв) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради.

Так як право ОСОБА_2 на приватизацію земельних ділянок виникло за життя останнього, то воно після його смерті ввійшло до складу спадщини, яку прийняла матір ОСОБА_3 , але не продовжила оформлення приватизації, та померла.

Вона вважає ефективним способом захисту свого права звернення з цим позовом до суду.

Оскільки з 01.01.2013 року державні акти на право приватної власності на земельні ділянки не видаються, то для завершення приватизації земельних ділянок слід: 1) виготовити технічну документацію щодо встановлення меж цих земельних ділянок в натурі (на місцевості), на підставі якої зареєструвати відомості про ці земельні ділянки в Державному земельному кадастрі України, одержати витяги; 2) на підставі розпорядження Шаргородської РДА №413 від 08.10.2008 року як правовстановлюючого документу звернутися до державного реєстратора речових прав та зареєструвати право власності на земельні ділянки за собою з одержанням відповідних Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на вимоги ст.ст.1218, 1296 ЦК України, ст.ст.116, 152 ЗК України.

В судові засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, про дати, час та місце розгляду повідомлялася належним чином за вказаною нею у позові адресою (а.с.95, 100).

Заяв про відкладення судового засідання, про залишення позовної заяви без розгляду, про відмову від позовних вимог, про зупинення провадження чи закриття провадження у справі з підстав, встановлених ЦПК України, позивач до суду не надсилала.

З повідомлення старости Рахнівсько-Лісового старостинського округу Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 28.03.2022 року вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована у АДРЕСА_1 , на даний час, за свідченням родичів та сусідів, знаходиться за межами України у Італійській Республіці (а.с.96).

2. Виклад позиції відповідача.

Відповідач Шпиківська селищна рада, до територіальної підпорядкованості якої відноситься село Рахни-Лісові Тульчинського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район), Вінницької області, відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 24.02.2022 року, не подала.

10.05.2022 року представником відповідача Шпикіської селищної ради селищним головою Кривоцюком М.М. (а.с.28) подано заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність заперечень щодо задоволення позову (а.с.101).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. У позовній заяві ОСОБА_1 подано клопотання про витребування доказів спадкової справи №538/2014 до майна померлої ОСОБА_3 (а.с.6).

Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, позивач ОСОБА_1 до суду не подавала.

2. 02.03.2022 року представник відповідача Шпиківської селищної ради селищний голова Кривоцюк М.М. подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи у підготовчому засіданні 10.03.2022 року проводити у відсутності представника Шпиківської селищної ради з огляду на визнання позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.27).

3. 10.05.2022 року представник відповідача Шпиківської селищної ради селищний голова Кривоцюк М.М. подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи 11.05.2022 року проводити у відсутності представника Шпиківської селищної ради з огляду на визнання позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.101).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали судді від 24.02.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на завершення приватизації та отримання правовстановлюючих документів на своє ім`я в порядку спадкування за законом; відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 10.03.2022 року (а.с.23-24).

2. Ухвалою суду від 10.03.2022 року у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів; підготовче засідання відкладено на 24.03.2022 року у зв`язку із витребуванням доказів (а.с.30-31).

3. Відповідно до ухвали суду від 24.03.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті у першому судовому засіданні на 27.04.2022 року; визначено дату другого судового засідання 11.05.2022 року; здійснено запит у Шпиківську селищну раду про надання інформації про місце перебування ОСОБА_1 в умовах воєнного стану (а.с.86-87).

4. 27.04.2022 року судове засідання відкладено на попередньо визначену дату 11.05.2022 року у зв`язку із неприбуттям сторін (а.с.97).

5. В судовому засіданні 11.05.2022 року, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд вирішив здійснювати судове засідання у відсутності позивача ОСОБА_1 з огляду на наступне.

ОСОБА_1 повідомлена про розгляд справи в суді згідно із викликом телефонограмою в умовах воєнного стану, за вказаним у позові номером телефону (а.с.25).

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 15.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 року за №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 21.04.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 березня 2022 року строком на 30 діб.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено на всій території України.

В умовах воєнного стану позивач ОСОБА_1 перебуває за межами України, зокрема, в Італійській Республіці, що вбачається із повідомлення Рахнівсько-Лісового старостинського округу Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області (а.с.96).

Поштова кореспонденція, надіслана на адресу позивача, вказану у позовній заяві, повернута до суду з довідками про причини повернення відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання (а.с.95, 100).

Згідно з п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, в тому числі, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, суд вважає, що позивач, повідомивши адресу місця проживання, була обізнана про те, що на вказану адресу їй будуть надходити судові повістки, інших засобів зв`язку та адреси місця проживання (перебування) суду не повідомила, а отже, обізнана про розгляд справи за її позовом у Шаргородському районному суді Вінницької області.

У позовній заяві позивач заявила клопотання про витребування доказів, інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подавала, як і заяв про відкладення розгляду справи, про зупинення провадження у справі, про відмову від позову, про залишення її позову без розгляду чи про закриття провадження у справі.

Судом не постановлювалася ухвала про визнання обов`язковою явки позивача у судові засідання, у зв`язку із чим її нез`явлення не перешкоджає розгляду справи та вирішенню спору.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції; ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» п.45, та «Кутіч проти Хорватії» п.25).

Таким чином, враховуючи, що позивач знаходиться за межами України, що в умовах воєнного стану суд вважає поважною причиною неприбуття її до суду, а також враховуючи, що перешкод для ухвалення судового рішення немає, з метою гарантування вирішення спору судом за позовом ОСОБА_1 , суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності останньої.

6. В судовому засіданні 11.05.2022 року, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання представника відповідача про розгляд справи у його відсутності та вирішив здійснювати судове засідання у відсутності представника відповідача Шпиківської селищної ради.

7. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

8. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Представник Шпиківської селищної ради селищний голова Кривоцюк М.М. не обмежений у повноваженнях на вчинення процесуальних дій від імені відповідача (а.с.28), а відтак уповноважений на визнання позову, тому визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, у зв`язку із чим наявні підстави для прийняття судом визнання ним позовних вимог ОСОБА_1 .

9. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у судовому засіданні немає.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом права на завершення приватизації і одержання правовстановлюючих документів про право власності на земельні ділянки, які регламентують порядок набуття права на спадщину.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.14).

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 03.09.1948 року серії НОМЕР_2 (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_5 помер у с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 матір позивача ОСОБА_3 померла в с. Рахни-Лісові, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.12).

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла за законом дружина останнього ОСОБА_3 , відповідно до норм діючого ЦК України, оскільки проживала із спадкодавцем на день відкриття спадщини, але не оформила своїх спадкових прав, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою Рахнівсько-Лісової сільської ради за №52 від 23.07.2013 року (а.с.15).

Спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 прийняла дочка померлої ОСОБА_1 , яка проживала зі спадкодавцем у одному будинку на час відкриття спадщини, що підтверджується тією ж довідкою Рахнівсько-Лісової сільської ради за №52 від 23.07.2013 року (а.с.15).

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи №538/14 до майна померлої ОСОБА_3 (а.с.39-81) та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.03.2022 року за №68695997 (а.с.38).

Так, з Інформаційної довідки вбачається, що 17.10.2014 року у Шаргородській ДНК заведено спадкову справу №538/14 щодо спадкодавця ОСОБА_3 , номер у Спадковому реєстрі 56664865, видано три свідоцтва про право на спадщину (а.с.38).

Із спадкової справи вбачається, що 04.12.2014 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК видано два свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно з якими спадкоємцем майна ОСОБА_3 , зазначеним у цих свідоцтвах, є її дочка ОСОБА_1 ; спадщина, на яку видані свідоцтва, складається із земельної ділянки площею 0,9926 га, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, переданої для товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №259889 та із земельної ділянки площею 1,0029 га, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, переданої для товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №259297 (а.с.62 на звороті, 64).

Крім того, із спадкової справи вбачається, що 13.03.2015 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_1 ; спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_2 , чоловікові спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.80 на звороті).

До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 також належить право на завершення приватизації на земельну ділянку за №389, що складається із земельних ділянок площею 0,9928 га ріллі та 1,0048 га багаторічних насаджень, що знаходяться на території колишньої Рахнівсько-Лісової сільської ради.

Так, відповідно до розпоряджень голови Шаргородської РДА від 30.08.2006 року за №388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради» та від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки», затверджено протокол розподілу земельних часток (паїв) між громадянами, які мають право на земельну частку (пай), затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), передано у власність земельні ділянки у розмірі частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно із списками (додатки 1, 2), прийнято рішення про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки спадкоємцям померлих громадян, що мали право на земельну частку (пай) згідно з додатками 3, 4 (а.с.16-18).

Так, з додатку за №3 до розпорядження голови РДА від 08.10.2008 року №413 «Список померлих громадян, державні акти на право власності на землю яких видаються спадкоємцям згідно чинного законодавства України», вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 включений до Списку за №104; зазначено номер земельної частки (паю) 389, площа ріллі в гектарах 0,9928 (а.с.17).

З додатку за №4 до розпорядження голови РДА від 08.10.2008 року №413 «Список померлих громадян, державні акти на право власності на землю яких видаються спадкоємцям згідно чинного законодавства України», вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 включений до Списку за №106; зазначено номер земельної частки (паю) 389, площа багаторічних насаджень в гектарах 1,0048 (а.с.18).

Загальна площа земельної ділянки №389, право на приватизацію якої мав спадкодавець ОСОБА_5 , спадщину після смерті якого прийняла, але не оформила дружина останнього ОСОБА_3 , становить 1,9976 га.

Таким чином, враховуючи що спадкодавець ОСОБА_5 не завершив процедуру приватизації земельних ділянок та свідоцтв про право власності на земельні ділянки не отримав, то право на завершення приватизації і отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку № НОМЕР_5 загальною площею 1,9976 га, що складається із двох земельних ділянок площею 0,9928 га ріллі та площею 1,0048 га багаторічних насаджень, входило до складу спадщини після смерті останнього, яку прийняла, але не оформила дружина ОСОБА_3 , а отже, входить і до складу спадщини після смерті останньої, яку прийняла та частково оформила позивач ОСОБА_1 .

Проте, позивач ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , котра прийняла, але не оформила спадщини після смерті ОСОБА_5 , не може оформити спадщину на земельну ділянку через відсутність правовстановлюючого документу на землю, оскільки 17.03.2015 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області Масилюк Р.М. відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.19, 20).

Спадкодавцем ОСОБА_3 при житті розпочату процедуру приватизації земельних ділянок площею 0,9928 га ріллі та площею 1,0048 га багаторічних насаджень, що входять до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 , не завершено, що стало перешкодою для оформлення позивачем спадщини на вказані земельні ділянки відповідно до норм діючого на сьогодні цивільного законодавства.

Згідно з правовим висновком ВП ВС, висловленим у постанові від 20.03.2019 року у справі №350/67/15-ц, відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

ВП ВС зазначає, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Таким чином, позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею права на завершення приватизації земельної ділянки № НОМЕР_5 загальною площею 1,9976 га, що складається із двох земельних ділянок площею 0,9928 га ріллі та площею 1,0048 га багаторічних насаджень, яке входило до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 , яку прийняла, але не оформила дружина ОСОБА_3 , спадщину після смерті якої прийняла та вже частково оформила ОСОБА_1 .

Відтак, оскільки право позивача на оформлення спадкових прав порушено, то воно підлягає поновленню шляхом задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем ОСОБА_1 права на завершення приватизації земельної ділянки №389, що складається із двох земельних ділянок площею 0,9928 га ріллі та площею 1,0048 га багаторічних насаджень.

При вирішенні спору, суд враховує висновок Верховного Суду у постанові від 08.04.2020 року у справі №761/41071/19, відповідно до якого згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З викладеного вбачається, що предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Проаналізувавши подану ОСОБА_1 позовну заяву, суд встановив, що предмет позову заявлено про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом, тобто за своєю суттю вказаний предмет позову не пов`язаний із виготовленням технічної документації, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і інших дій, які відносяться безпосередньо до процедури приватизації земельної ділянки в майбутньому, щодо якої відсутній спір.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права виготовити технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), на підставі якої зареєструвати відомості про земельні ділянки в Державному земельному кадастрі України та одержати витяги з Державного земельного кадастру України про земельні ділянки, а також право, на підставі розпорядження Шаргородської РДА від 08.10.2008 року за №413 як правовстановлюючого документу звернутися до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та зареєструвати за собою право власності з одержанням Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на своє ім`я на земельну ділянку площею 0,9928 га та на земельну ділянку площею 1,0048 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області (колишньої Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області) задоволенню не підлягають, оскільки вони не входять до компетенції суду, так як стосуються самої процедури приватизації, тоді як доказів того, що позивачеві, за якою цим рішенням суду визнається право на завершення приватизації земельних ділянок, органом місцевого самоврядування не надано дозволу на виготовлення відповідної Технічної документації, чи відмовлено у її затвердженні, чи державним реєстратором відмовлено у реєстрації не надано.

Відтак, позов ОСОБА_1 в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України, ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України.

Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття, в тому числі внаслідок спадкування, та припинення права власності.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України).

В силу ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.116 ЗК України).

Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частина 1 ст.81 ЗК України передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За приписами ст.ст.1217, 1218 ЦК України та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року №666/94, право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

VІ. Висновки суду

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку правовстановлюючого документу на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та, відповідно до ст.1216 ЦК, не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 у визначений законом спосіб не набув права власності на земельну ділянку № НОМЕР_5 , яка складається із двох земельних ділянок площею 0,9928 га ріллі та 1,0048 га багаторічних насаджень, оскільки не завершив процедуру їх приватизації та не отримав правовстановлюючих документів, як і ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після його смерті, але не встигла оформити, так як померла, проте право на завершення приватизації і отримання правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , яку прийняла позивач ОСОБА_1 .

Визнання за позивачем права на завершення приватизації земельної ділянки АДРЕСА_2 , яка складається із двох земельних ділянок площею 0,9928 га ріллі та 1,0048 га багаторічних насаджень, не порушує права та інтереси інших осіб.

Оскільки право ОСОБА_1 на оформлення її спадкових прав на спадщину померлої ОСОБА_3 порушено, то воно підлягає судовому захисту.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права виготовити технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), на підставі якої зареєструвати відомості про земельні ділянки в Державному земельному кадастрі України та одержати витяги з Державного земельного кадастру України про земельні ділянки, а також право, на підставі розпорядження Шаргородської РДА від 08.10.2008 року за №413 як правовстановлюючого документу звернутися до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та зареєструвати за собою право власності з одержанням Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на своє ім`я на земельну ділянку площею 0,9928 га та на земельну ділянку площею 1,0048 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області (колишньої Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області) задоволенню не підлягають, оскільки вони не входять до компетенції суду, так як стосуються здійснення процедури приватизації після визнання за позивачем права на завершення приватизації земельних ділянок, тоді як доказів того, що позивачеві, за якою цим рішенням суду визнається право на завершення приватизації земельних ділянок, органом місцевого самоврядування не надано дозволу на виготовлення відповідної Технічної документації, чи відмовлено у її затвердженні, чи державним реєстратором відмовлено у реєстрації прав не надано.

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 206, 258, 259, 263, 264, 265, ч.4 ст.268, ст.273 ЦПК України, на підставі ст.ст.328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1225, 1258, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст.81, 116, 125, 126 ЗК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на завершення приватизації та отримання правовстановлюючих документів на своє ім`я в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 право на завершення приватизації на земельну ділянку № НОМЕР_5 , що складається із земельних ділянок 0,9928 га ріллі та 1,0048 га багаторічних насаджень, розташованих за межами населеного пункту на території Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, наданих спадкодавцю ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, спадщину після смерті якого, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла, але не оформила ОСОБА_3 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Повне найменування (для юридичних осіб) та ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ;

- відповідач Шпиківська селищна рада Тульчинського району Вінницької області, місцезнаходження: смт. Шпиків Тульчинського району Вінницької області, вул. Ліпіна, 3, .

Повне рішення складено та підписано без його проголошення 11.05.2022 року.

Суддя: