Справа № 139/94/15-ц
Провадження № 4-с/139/1/22
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2022 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі : головуючої судді Тучинської Н.В.

з участю:

представника Мурованокуриловецького відділу ДВС Гевко О.М.,

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Муровані Курилівці цивільну справу за скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на постанову старшого державного виконавця Мурованокуриловецького ВДВС Цихончук Н.В. від 26 січня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № 58840285, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 08 квітня 2016 року у справі № 139/94/15-ц із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» стягнуто заборгованість зі сплати кредиту та встановлених договором процентів у загальній сумі 17210 доларів 30 центів США, що за курсом станом на 05 грудня 2014 року складає 265210 гривень 72 копійки.

На підставі рішення суду 14 березня 2019 року Мурованокуриловецьким районним судом було видано виконавчий лист.

09 квітня 2019 року до Мурованокуриловецького відділу ДВС надійшла заява представника АТ КБ «ПриватБанк» заява про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого документа.

10 квітня 2019 року за виконавчим листом у справі № 139/94/15-ц було відкрито виконавче провадження № 58840285.

Постановою старшого державного виконавця Мурованокуриловецького ВДВС Цихончук Наталії Володимирівни від 26 січня 2022 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду закінчено виконавче провадження № 58840285.

Стягувач - скаржник АТ КБ «ПриватБанк» вважає постанову такою, що порушує конституційний принцип обов`язковості судового рішення та права АТ КБ «ПриватБанк» як стягувача у виконавчому провадженні, оскільки державним виконавцем стягнено суму гривневого еквіваленту суми заборгованості ОСОБА_1 перед Банком станом на момент звернення за захистом порушеного права до суду першої інстанції, а не визначену судовим рішенням суму заборгованості в іноземній валюті (доларах США).

04 травня 2022 року представник АТ КБ "ПриватБанк" адвокат Будьонний Віталій Сергійович (а.с. 4, 5-6, 7, 8, 9-10, 11) подав до суду скаргу, у якій просив визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Мурованокуриловецького ВДВС Цихончук Н.В. від 26 січня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № 58840285, а виконавчий лист у справі № 139/94/15-ц про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 направити до Мурованокуриловецького ВДВС для подальшого стягнення боргу.

Розгляд справи призначено в межах строків, визначених ч. 1 ст. 450 ЦПК України. Про час і місце розгляду справи Мурованокуриловецький ВДВС, стягувач та боржник за виконавчим документом були повідомлені належним чином (а.с. 24, 25, 26).

11 травня 2022 року від начальника Мурованокуриловецького відділу ДВС надійшов відзив на скаргу з додатками (а.с. 27-36).

В судове засідання з`явилася начальник Мурованокуриловецького відділу ДВС Гевко Олена Миколаївна (старший державний виконавець Мурованокуриловецького ВДВС Цихончук Н.В. перебуває у відпустці без збереження заробітної плати). Стягувач та боржник за виконавчим документом на розгляд скарги не з`явилися і не повідомили про причину неявки.

З врахуванням положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, судом ухвалено про розгляд скарги за відсутності сторін виконавчого провадження.

Начальник Мурованокуриловецького відділу ДВС Гевко О.М. в судовому засіданні заявила, що скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Позиція начальника Мурованокуриловецького відділу ДВС ґрунтується на тому, що старший державний виконавець Мурованокуриловецького ВДВС Цихончук Н.В. діяла у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, із врахуванням клопотання, яке стягувач зазначив у заяві про відкриття виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості саме у розмірі 265210 гривень 72 копійки, а також з врахуванням обставини, що обов`язковий авансовий внесок, передбачений ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» на момент відкриття виконавчого провадження, був сплачений із суми боргу 265210 гривень 72 копійки.

Під час розгляду скарги судом було досліджено докази, подані сторонами, зокрема, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 08 квітня 2016 року у справі № 139/94/15-ц (а.с. 12-15), оскаржувана постанова (а.с. 16), інформація про виконавче провадження, отримана скаржником 20 квітня 2022 року (а.с. 17-19), заява стягувача про відкриття виконавчого провадження (а.с. 32), платіжне доручення про сплату авансового внеску у виконавчому провадженні про примусове виконання рішення суду про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 (а.с. 33), інформація про курс долара НБУ станом на момент відкриття виконавчого провадження 28 березня 2019 року (а.с. 34).

Суд, розглянувши скаргу, вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 1 цього Закону, виконавче провадження - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається із рішення Апеляційного суду Вінницької області від 08 квітня 2016 року у справі № 139/94/15-ц (а.с. 12-15) із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» стягнуто заборгованість зі сплати кредиту та встановлених договором процентів у загальній сумі 17210 доларів 30 центів США, що за курсом станом на 05 грудня 2014 року складає 265210 гривень 72 копійки. Цим судовим рішенням встановлено, що сторони перебували у договірних правовідносинах на підставі кредитного договору № VIUWGA від 04 квітня 2008 року. відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 тисяч доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 04 квітня 2023 року.

З оглянутого в судовому засіданні виконавчого листа, що міститься в матеріалах цивільної справи № 139/94/15-ц, слідує, що його видано Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області 14 березня 2019 року у точній відповідності із резолютивною частиною судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню державною виконавчою службою підлягають виконавчі листи, що видаються судами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закон України «Про виконавче провадження»).

Сторонами не заперечується, що 10 квітня 2019 року постановою старшого державного виконавця Мурованокуриловецького РВ ДВС Цихончук Н.В. відкрито виконавче провадження № 58840285 за виконавчим листом Мурованокуриловецького районного суду від 14 березня 2019 року у справі № 139/94/15-ц.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закон України «Про виконавче провадження»).

Підставою для відкриття виконавчого провадження № 58840285 були виконавчий лист Мурованокуриловецького районного суду у справі № 139/94/15-ц, виданий 14 березня 2019 року, та заява АТ КБ «ПриватБанк» № 94 від 28.03.2019 (а.с. 32). Із тексту цієї заяви слідує, що представник АТ КБ «ПриватБанк» просить прийняти до виконання виконавчий документ про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 265210 гривень 72 копійки.

Відповідно до діючої на момент подання стягувачем заяви про примусове виконання рішення норми (абзац перший частини другої статті 26 Закон України «Про виконавче провадження»), стягувач обов`язаний був додати до заяви про примусове виконання судового рішення квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

АТ КБ «ПриватБанк» додав до заяви про відкриття виконавчого провадження за рішенням суду у справі № 139/94/15-ц платіжне доручення № PROM8BHP9Q від 28.03.2019 (а.с. 33) про сплату авансового внеску у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 в сумі 5304 гривні 21 копійка. Така сума авансового внеску відповідає розміру 2% від суми 265210 гривень 72 копійки.

За ч. 1 ст. 6 Закон України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

26 січня 2022 року старший державний виконавець Мурованокуриловецького відділу ДВС у Могилів-Подільському районі Цихончук Наталія Володимирівна винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 58840285 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з стягненням боргу в сумі 265210 гривень 72 копійки в повному обсязі (а.с. 16).

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Із тексту позовної заяви слідує, що з постановою про закінчення виконавчого провадження № 58840285 АТ КБ «ПриватБанк» дізнався 20 квітня 2022 року, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчих проваджень. На ствердження цієї обставини суду надано Інформації про виконавче провадження, сформовану 20 квітня 2022 року (а.с. 17-19).

Ні у відзиві на скаргу, ні в судовому засіданні начальник Мурованокуриловецького відділу ДВС не надала належних доказів вручення стягувачу цієї постанови раніше і не спростувала обставину, що він ознайомився з оскаржуваною постановою лише 20 квітня 2022 року.

Відповідно до інформації, що міститься на сайті Укрпошта, рекомендований лист зі скаргою АТ КБ «ПриватБанк» направив до суду 28 квітня 2022 року. Таким чином скаржником дотримано строку звернення до суду зі скаргою.

Щодо суті скарги:

Згідно з ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 2 закону «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У ст.ст. 47 та 49 цього Закону визначені операції банків щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Згідно з ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема в ч. 3 цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, установлених законом.

Таким чином, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Особливості виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті передбачені ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до ч. 3 цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого переказування стягувачу, а у разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, в тому числі і його Великої Палати, неодноразово викладених у відповідних постановах від 01 листопада 2017 року (справа № 6-1063цс17), від 15 березня 2018 року (справа № 638/1841/14-ц), від 04 липня 2018 року (справа № 761/12665/14-ц), від 16 січня 2019 року (справа № 464/3790/16-ц).

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, Апеляційним судом Вінницької області у судовому рішенні від 08 квітня 2016 року було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

Враховуючи викладене, державний виконавець був зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями указаної статті, оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом також в іноземній валюті.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням (п. 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц).

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Таким чином, у справі, що є предметом судового розгляду, під час виконавчого провадження виконання зобов`язання за судовим рішенням у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив`язки до офіційного курсу валют НБУ зумовило невиконання судового рішення у повному обсязі.

Аргумент начальника Мурованокуриловецького відділу ДВС у могилів-Подільському районі Вінницької області про те, що примусовому виконанню підлягала сума, зазначена у заяві про відкриття виконавчого провадження, тобто гривневий еквівалент заборгованості за валютним кредитом, не заслуговує на увагу, оскільки:

- він суперечить ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, відповідно до якої судове рішення є обов`язковим до виконання. Рішення, ухвали і постанови суду або судді в цивільних справах, що набрали законної сили чи по яких допущено судом негайне виконання, є обов`язковими для всіх органів, підприємств, установ, організацій, службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ст. 14 ЦПК України);

- він не узгоджується із ч. 1 ст. 431 ЦПК України, відповідно до якої виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, а не заява про відкриття виконавчого провадження;

- він суперечить обов`язкам, передбаченим для державного виконавця ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких виконавець зобов`язаний виконувати неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі саме рішення, а не заяву про відкриття виконавчого провадження.

Крім того:

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, а також можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця. Із принципом законності тісно пов`язаний принцип контролю за виконавчим провадженням. Зумовлений він також постюрисдикційним характером діяльності державного виконавця, який повинен виконати те, що вже присудив уповноважений державний чи недержавний орган.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Виходячи з мети забезпечення ефективності судового захисту, оскаржувану постанову старшого державного виконавця Мурованокуриловецького відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Цихончук Н.В. про закінчення виконавчого провадження № 58840285 необхідно визнати незаконною і скасувати та зобов`язати вказану посадову особу органу державної виконавчої служби виконати рішення суду в повному обсязі.

Виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 17210 доларів 30 центів США було повернуто до Мурованокуриловецького районного суду та отримано 09 лютого 2022 року.

Задля забезпечення виконання рішення суду в повному обсязі виконавчий лист слід направити до Мурованокуриловецького відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області для продовження його примусового виконання.

Керуючись ст. 124, 129-1 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, Рішенням Європейського Суду з прав людини від 20 липня 2004 року в справі «Шмалько проти України», Законом України Про виконавче провадження, ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити. Постанову старшого державного виконавця Мурованокуриловецького відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Цихончук Наталії Володимирівни від 26 січня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № 58840285 визнати незаконною та скасувати.

Після набрання чинності цією ухвалою виконавчий лист у справі № 139/94/15-ц, виданий Мурованокуриловецьким районним судом 14 березня 2019 року, повернути до Мурованокуриловецького відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) для продовження його примусового виконання в повному обсязі.

Про виконання ухвали Мурованокуриловецький відділ державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зобов`язаний повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

На ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ___________