ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/701/22
провадження № 2-к/753/5/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві клопотання ОСОБА_1 про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , стягувач), яка проживає у Республіці Білорусь, звернулась до компетентного суду України з клопотанням про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення Центрального суду м. Мінська від 15.05.2020 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25 % всіх видів заробітку, але не менше 50 % бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, а також витрати за сплату мита в сумі 81 руб., витрати за сплату експертизи в розмірі 294,88 руб., а всього в сумі 375,88 руб.

Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 направило дане клопотання до Дарницького районного суду м. Києва за місцезнаходженням боржника.

На виконання вимог ст. 467 ЦПК України суд письмово повідомив ОСОБА_2 про надходження клопотання і запропонував йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

У місячний строк заперечення боржником не подане.

Ухвалою від 18.04.2022 суд визначив дату, час і місце судового розгляду клопотання, про що повідомив боржника. Водночас повістка для ОСОБА_2 повернулася до суду з відміткою «неправильно зазначена (відсутня) адреса».

Дослідивши матеріали клопотання, суд вбачає підстави для його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Порядок визнання в Україні іноземних судових рішень, що підлягають примусовому виконанню, регулюються нормами ЦПК України.

За приписом ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 2 ст. 466 ЦПК України).

Україна та Республіка Білорусь є учасниками Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 р. (далі по тексту - Конвенція).

Згідно ст. 51 Конвенції кожна з договірних сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших договірних сторін: рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень); рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Згідно ст. 53 Конвенції клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.

До клопотання додаються:

а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення;

б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена;

в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання;

г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання.

Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання (ст. 54 Конвенції).

Відповідно до ч. 5 ст. 467 ЦПК неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Судом встановлено, що 15.05.2020 Центральний суд м. Мінська ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,. в розмірі 25 % всіх видів заробітку, але не менше 50 % бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, а також витрати за сплату мита в сумі 81 руб., витрати за сплату експертизи в розмірі 294,88 руб., а всього в сумі 375,88 руб.

Дане рішення набрало законної сили 30.06.2020.

ОСОБА_2 не приймав участі у процесі, але про розгляд справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, жодних заяв та клопотань від нього на надходило, правом на подання пояснень він не скористався.

Рішення Центрального суду м. Мінська від 15.05.2020, до виконання не пред`являлось, виконавче провадження не відкривалось, що підтверджується довідкою суду Центрального району м. Мінська.

В Україні не ухвалювалося рішення у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмету і за тих самих підстав. Також у провадженні судів України немає порушеної справи у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмету і з тих самих підстав.

Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення підписано стягувачем ОСОБА_1 .

Інтересам України рішення Центрального суду м. Мінська від 15.05.2020 не загрожує.

Ч. 6 ст. 467 ЦПК України визначено, що суд, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

Отже, зважаючи на встановлені обставини, суд вбачає підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території України рішення білоруського суду.

Оскільки у рішенні Центрального суду м. Мінська від 15.05.2020 суму стягнення судових витрат зазначено в іноземній валюті (білоруські рублі), суд на виконання вимог ч. 8 ст. 467 ЦПК України визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Станом на день постановлення ухвали офіційний курс білоруського рубля до гривні становить 10,6335 грн.

Відтак, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає грошова сума в розмірі 52,47 грн.

Керуючись статтями 260, 261, 353, 354, 462-470 ЦПК України, Законом України «Про міжнародне приватне право», суд

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Надати дозвіл на примусове виконання в Україні рішення Центрального суду м. Мінська від 15.05.2020 про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Світлогорським РВВС, Гомельської обл., ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , тел/факс ( НОМЕР_3 , розрахунковий рахунок: Альфа Банк: НОМЕР_4 ) аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25 % всіх видів заробітку, але не менше 50 % бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, а також витрати за сплату мита в сумі 81 руб., витрати за сплату експертизи в розмірі 294,88 руб., а всього в сумі 375,88 руб.

Визначити, що сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом 12.05.2022 в національній валюті за курсом Національного банку України становить 52,47 грн.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Ухвала складена та підписана 12.05.2022.