справа № 274/5630/21
провадження № 2/0274/404/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.05.2022 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради про припинення права власності на будинок, та визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами,

В с т а н о в и в :

31.08.2021 позивач ОСОБА_1 звернулась до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області із вказаним позовом, відповідно до якого просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок під літ. " В", побудований в 1991 році, з погосподарськими будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1 , після смерті її матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Бердичеві Житомирської області померла її мати - ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на все майно, яке належало спадкодавцю на час відкриття спадщини. Позивачка зазначає, що до складу спадкового майна входить зокрема житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але оформити свої спадкові права вона не може, так як отримала відмову приватного нотаріуса у здійсненні правочину по оформленню спадщини, з тих підстав, що надані нотаріусу для оформлення спадщини документи, не підтверджують право власності спадкодавця на даний будинок. За інформацією, яка міститься в довідці №1450 від 17.08.2021, виданої КП «Бердичівське МБТІ» вбачається, що зазначене свідоцтво про право на спадщину видано на знесений старий будинок, а будинок позначений літерою «В» побудований в 1991 році і на нього відсутні правовстановлюючі документи. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно, відсутні законні підстави для видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину і рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів.

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду від 06.09.2021 року в справі відкрито загальне позовне провадження ( а.с. 28-29).

Ухвалою суду від 16.02.2022 закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду по суті ( а.с.87).

В судове засідання позивачка не з"явилася, 16.03.2022 року на адресу суду спрямувала клопотання відповідно до якого просить суд закрити провадження в частині позовних вимог щодо припинення права власності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на старий будинок під літерою " А", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в КП " Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" за № 2583, інвентаризаційна справа № 1132 в зв"язку із знищенням майна, в зв"язку з відмовою від частини даних позовних вимог.

Просить судове засідання проводити у її відсутність.

Представник відповідача також в судове засідання не з"явився, 05.05.2022 на адресу суду спрямував клопотання про слухання справи без участі уповноваженого представника, згідно з вимогами чинного законодавства України. Щодо задоволення позовних вимог покладаються на розсуд суду.

Ухвалою суду від 05.05.2022 клопотання позивачки задоволено, закрито провадження в частині позовних вимог щодо припинення права власності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на старий будинок під літерою " А", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в КП " Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" за № 2583, інвентаризаційна справа № 1132 в зв"язку із знищенням майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до копії матеріалів спадкової справи підтверджується наявність родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_2 , як між донькою та матір`ю (а.с. 42-71).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Бердичеві Житомирської області (а.с. 52) .

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.04.1983 року ОСОБА_2 являлась власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходився в АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

ОСОБА_1 являється спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.01.2021 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 з матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час смерті останньої, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-21).

Постановою приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Пашинським О.М. за № 72/02-31 від 21.05.2021 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема, на спірний будинок розташований по АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що надані документи не підтверджують право власності на даний житловий будинок (а.с. 15).

Копією технічного паспорту №1132 зазначається технічна характеристика будинку, позначеного літерою «В» 1991 року побудови, котрий розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 58-62).

Відповідно до інформаційної довідки КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" №1450 від 17.08.2021, станом на 31.12.2012, згідно наявних даних паперових носіїв, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований по праву приватної власності за ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Бердичівською держнотконторою 20.04.1983 року №1-977. Дане свідоцтво про право на спадщину оформлено на старий будинок (знесений). Житловий будинок літ. «В», побудований в 1991 році, правоустановчі документи на який не оформлені та право власності в БТІ не зареєстроване (а.с. 14).

Згідно до інформаційної довідки КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" №59 від 09.02.2022, станом на 31.12.2012, згідно наявних даних паперових носіїв, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований по праву приватної власності за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Бердичівською держнотконторою 20.04.1983 року №1-977. Свідоцтво про право на спадщину оформлено на старий будинок (знесений). На його місці власником у 1991 році побудовано новий житловий будинок садибного типу літ. «В», прибудову літ. «в», ганок літ. «в1», правовстановлюючі документи на який не оформлений та право власності в БТІ не зареєстровано. Крім того, на земельній ділянці розташовані розташовані сарай літ. «Б», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Ж», колодязь №1. Під час обстеження будинку 08.02.2022 самочинно побудованих (реконструйованих) об`єктів не виявлено. (а.с.83).

Відповідно до довідки №29-6-0 16-163/112-21 від 08.03.2021, виданої Відділом у Бердичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, згідно Книги записів реєстрації других примірників державних актів на земельну ділянку, станом на 31.12.2012 року на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 державні акти на право власності не земельну ділянку не видавалися (а.с. 57 зворот).

За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином судом встановлено ту обставину, при якій ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 під літерою «А» котрий був знесений та на місці якого було побудовано у 1991 році будинок під літерою «В», але не зареєстровано право власності. Відтак позивачка звернулася у суд з позовом про визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на новостворений будинок.

Позивачка обґрунтовує свій позов тим, що згідно п.3 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заявником щодо такої реєстрації є особа, за якою закріплений особовий рахунок в погосподарській книзі відповідної сільської, селищної, міської ради, або уповноважена нею особа - у разі проведення державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Також позивачка посилається на аналіз положень Конституції України та Цивільного кодексу України з яких вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (у даному випадку позивачки).

Суд не ставить під сумнів дані положення та повністю погоджується з їх змістом та використовує їх у практиці. Однак не вважає дані положення такими, що підлягають застосуванню у даній справі, оскільки позиція сторони позивачки побудована на тому, що спірний будинок побудовано до виникнення обов`язку проведення реєстрації будинку у 1991 році. У свою чергу на підтвердження року побудови будинку надано технічний паспорт виготовлений 31.03.2021 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , замовником якого являється позивачка та зазначено рік побудови житлового будинку «В» у 1991 році (а.с. 24-25).

Однак суд ставиться критично до цього посилання та вважає його неналежним доказом, оскільки відповідно до п. 2 розділу IX «Інвентаризаційні роботи» Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», № 127 від 24.05.2001, у разі відсутності у замовника відповідної документації матеріали конструктивних елементів та рік спорудження будинків, допоміжних (господарських) будівель і споруд зазначає замовник, що відображається в абрисі (ескізі) та засвідчується його підписом. Таким чином, посилання на відомості у технічному паспорті не слід розцінювати належним доказом, оскільки вони зазначаються зі слів замовника інвентаризації.

Оскільки позивачкою під час звернення до суду із позовною заявою, не надано переконливих доказів чи відповідної документації, котра підтверджує рік спорудження будинку, відтак суду не надано доказів дотримання вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил при спорудженні будинку.

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Зі змісту статті випливає, що для того, щоб будівництво не було самочинним, необхідною є наявність таких вимог: земельна ділянка повинна бути відведена для зведення житлового будинку, будівлі, споруди або іншого нерухомого майна; повинен бути належним чином оформлений дозвіл на забудову або належно затверджений проект; при забудові не були здійснені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з п.п.6 п. б ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування у Україні» вирішення спорів з питань містобудування належить до повноважень органів сільських, міських рад та їх виконавчих органів. Тобто загальною процедурою вирішення справ щодо самочинного будівництва є адміністративна процедура, а компетентними органами для її здійснення є органи місцевого самоврядування.

Для здійснення правомірного будівництва та набуття на нього права власності забудовник має отримати певну кількість дозволів та виготовити ряд документів.

Законом України «Про планування і забудову територій» від 20 квітня 2000 року передбачено, як одержання суб`єктом забудови дозволу на будівництво, так і одержання дозволу на виконання будівельних робіт.

Фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів рад дозвіл на будівництво.

Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Дозвіл на будівництво не дає право на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу Державної архітектурно - будівельної інспекції України або її територіальних органів.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим стороною позивачки не надано суду рішення компетентного органу про надання земельної ділянки, акт про відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості); документ, що посвідчує право на земельну ділянку, її державну реєстрацію (Державний акт про право власності на землю або договір оренди); висновки відділу містобудування і архітектури на предмет можливості визнання права власності за самовільну забудову; висновки відповідних державних органів: відділу архітектури та будівництва, органів пожежного та санітарного нагляду, органів енергонагляду тощо з питань відповідності самочинно збудованого будівництва майна державним нормам та стандартам, вимогам пожежної безпеки, санітарним та іншим нормам.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 9 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Отже, визнання судом права власності на самочинно побудоване (реконструйоване) нерухоме майно можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Як роз`яснено в п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України, право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону № 3038-VI.

У пункті 9 вказаного вище Пленуму зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України.

Відповідно до ч.ч. 3, 5ст. 376 ЦК України та п. 3.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, якщо має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Відповідно до листа ВССУ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених норм актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК, ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Визнання ж права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-159 цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз`яснено, що судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, враховуючи відсутність даних про момент знищення будинку під літерою «А» та доказів побудови будинку під літерою «В» спадкодавцем ОСОБА_2 , відсутність доказів належності спадкодавцю на праві власності земельної ділянки під будинком, котрий є предметом розгляду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом за позивачкою.

Керуючись ст. ст. 4,12- 13, 19, 76-82, 89, 211,223,247, 258, 263-265, 268,354 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 349, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1268 ЦК України, суд-

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради про припинення права власності на будинок, та визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М. Вдовиченко