Провадження № 2/369/785/22
РІШЕННЯ

Іменем України

25.01.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Києво- Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 10 серпня 2013 року вона одружилася з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, зареєстрованим виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 367.

На час звернення із заявою сторони перебувають у процедурі розлучення.

За час спільного сімейного проживання сторонами було придбано рухоме майно, а саме автомобіль ВАЗ 21070 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ринкова вартість об`єкту складає 84 000,00 грн.

Як зазначила позивач, враховуючи, що автомобіль набутий сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим правомірним є розподіл майна зі збереженням його цілісності, вартості та урахуванням інтересів сторін, а саме: залишення автомобіля у власності відповідача та отримання позивачем компенсації за половину вартості спільного майна подружжя у розмірі 42 000,00 грн. Також просила суд стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу.

26.02.2021 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у даній справі.

Представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву про поділ майна подружжя, згідно якого останній зазначив, що спірний автомобіль не коштує 84 000,00 грн., оскільки навіть був придбаний за 60 000,00 грн.

Більш того, кошти на придбання автомобіля були позичені ОСОБА_4 у свого батька, який в свою чергу позивач ці кошти у свого знайомого. Термін повернення коштів відповідачем ще не скінчився, оригінал боргової розписки знаходиться у його батька. Як вказано у відзиві на позов, ці обставини не могли бути відомі позивачу, оскільки сторони достатньо тривалий час фактично не мають спільного господарства та не підтримують шлюбні відносини протягом тривалого часу.

Представником відповідача зазначено, що автомобіль ВАЗ 21070, державний номер НОМЕР_1 є особистою власністю відповідача та не підлягає поділу як спільне майно подружжя.

Також, позовна заява не містить доказів, якими б підтверджувалась вартість спірного автомобіля. Скрін-шоти з сайту оголошень про продаж автомобілів не може бути визнано належним доказом по справі.

Просив суд відмовити у задоволенні позову, судові витрати відповідача покласти на позивача.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив за вх. № 22513, вказавши, що згідно із розпискою від 27 травня 2020 року ОСОБА_4 одержав в борг від свого батька ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 60 000,00 грн., які відповідач зобов`язується повернути позикодавцеві у термін 2 року.

Водночас, розписка не містить мету отримання цих коштів. Також розписка не містить конкретну вказівку на марку, модель автомобіля, а тому даний доказ є неналежним та таким, що не підтверджує позицію відповідача щодо особистої приватної власності на спірний автомобіль.

Також, наявність лише розписки батька відповідача (як заінтересованої особи) не свідчить про отримання останнім вказаної суми саме на придбання зазначеного автомобіля, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які інші документи на підтвердження такої позиції відповідача.

Просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 10 серпня 2013 року у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .

19 січня 2021 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 .

28 березня 2020 року, під час перебування сторін в шлюбі, було придбано та оформлено на ім`я ОСОБА_4 автомобіль ВАЗ 21070 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За приписами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За приписами п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Всупереч зазначеним вимогам законодавства сторони не надали суду належних та допустимих доказів щодо дійсної вартості спірного майна - автомобіля на час розгляду справи і не заявляли суду клопотань про призначення судової експертизи з метою встановлення дійсної вартості майна, відносно якого заявлено позов про поділ.

На підтвердження вартості спірного автомобіля позивач надав суду дані із сайту з продажу автомобілів в мережі Інтернет AUTO.RIА, проте суд звертає увагу на те, що хоча всі автомобілі 2007 року випуску, проте у кожної різний пробіг та технічний стан, різна вартість. Технічний стан та пробіг спірного автомобіля взагалі не зазначений. У зв`язку з чим об`єктивно не можливо встановити вартість спірного автомобіля і як наслідок -визначити правомірну компенсацію за половину його вартості.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання спірного автомобіля особистою приватною власністю, суд не досліджує дане питання у рамках заявленого ОСОБА_3 позову.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 69-71 Сімейного кодексу України, керуючись п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, ст. ст. 4, 13, 81, 89, 258, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.Я. Волчко