Справа № 136/190/22
провадження № 2/136/69/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2022 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогами:

- стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 5500,00 дол США;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору, сплачений нею при подачі позовної заяви в розмірі 1545,50 грн і сплачений при подачі заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

18.12.2019 та 28.12.2019 відповідач отримала від позивача 5500,00 дол США, так як остання мала намір придбати у відповідача земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 . Сторони домовилися, що оформлять продаж земельної ділянки на позивача за попередньо обумовленою вищевказаною сумою, але після передачі коштів та повноцінного оформлення інших документів. Так, позивачем було передано відповідачу раніше погоджену суму коштів, а на підтвердження відповідачем було написано дві розписки. Однак згодом відповідач відмовилася продавати позивачу земельну ділянку за раніше визначеною сумою та підняла ціну. Позивач не погоджувалася купувати земельну ділянку за сумою, яка була більшою ніж вона передала відповідачу та просила повернути її 5500,00 дол США, на що відповідач їй відмовила та продовжувала обіцяти, що продасть земельну ділянку пізніше.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.

Також, позивач просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе належне відповідачу майно та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо її майна до набрання чинності рішенням суду у цій справі, оскільки невжиття таких заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективно здійснити захист її порушених прав.

Ухвалою суду від 04.02.2022 заяву про забезпечення позову було задоволено, а на нерухоме майно відповідача накладено арешт до набрання рішення суду чинності.

Ухвалою суду від 21.02.2022 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач подала до суду відзив із запереченнями проти позову.

Відповідач обґрунтовує свої заперечення наступними обставинами.

Позовна заява, за виключенням розписок з підписом відповідача не містить доказів стосовно обставин, які у ній зазначені, що свідчить про введення суд в оману. Відповідач не оспорює, що відповідно до своєї розписки від 28.12.2019 вона отримала від позивача завдаток в сумі 4500,00 дол США на забезпечення взаємних зобов`язань з підготовки до продажу частини земельної ділянки. Однак така розписка була дана на пропозицію позивача документально зафіксувати загальну суму завдатку станом на 28.12.2019, а попередню розписку відповідача від 18.12.2019 на суму 1000,00 дол США позивач обіцяла знищити. Відповідач стверджує, що не вилучила у позивача попередню розписку від 18.12.2019 на суму 1000,00 дол США, а довірливо написала нову, в якій зазначила загальну суму 4500,00 дол США після отримання не переданих їй 18.12.2019 3500,00 дол США, тобто після отримання остаточної суми обумовленого завдатку. Натомість відповідач свої зобов`язання перед позивачем виконала та підготувала погоджену земельну ділянку до продажу - відокремила її. Разом з тим, позивач свої зобов`язання порушила, оскільки без погодження відповідача, на її земельній ділянці, намагалась побудувати дві капітальні будівлі та навезла сміття зруйнувавши огорожу. Крім того, доказом того, що загальна сума завдатку складає не 5500,00 дол США, а лише 4500,00 дол США є звернення позивача у поліцію та пояснення відповідача слідчому відділу поліції від 16.08.2021, яким надалі справа була закрита.

Також, відповідач просила суд про витребування доказів мотивуючи його своїм зверненням до відділу поліції щодо шахрайської змови ФОП ОСОБА_3 , який разом з позивачем вчинили певні дії щодо істотного порушення умов продажу обговореної сторонами земельної ділянки, а також щодо заяви відповідача про погрози їй фізичною розправою від свідків, зазначених у розписці від 28.12.2019.

Разом з тим, зазначене клопотання немало прохальної частини.

Також, відповідач у клопотанні під назвою "щодо ведення суду в оману" у хронологічному форматі зазначила своє бачення обставин даної справи, де серед інших згадала про розписку, здійснену позивачем про надання відповідачу завдатку в розмірі 4500,00 дол США і про те, що в розписці вказано, що позивач підтверджує повернення відповідачем згаданої суми та про відсутність будь-яких претензій до неї. Разом з тим, зазначене клопотання містило прохальну частину, де відповідач просила суд окремою ухвалою відреагувати щодо складу злочину за ч.1ст. 376 ККУ.

Ухвалою суду від 11.03.2022 у задоволенні клопотань відповідача відмовлено, а також витребувано від відповідача згаданий нею оригінальний примірник розписки, що здійснена від імені позивача про повернення відповідачем суми завдатку й про відсутність будь-яких претензій до неї та визначено строк для подання суду витребуваних доказів.

Позивач відповіді на відзив не подала.

Відповідач подала до суду заяву про роз`яснення ухвали суду від 11.03.2022 і просила роз`яснити вказану ухвалу з незрозумілих її питань, а саме: навести приклад іншого варіанту спонукання суду щодо витребування доказів; вказати конкретний пункт ст. 84 ЦПК України, що вимагає зазначення у клопотання прохальної частини та норму закону, яка дозволяє суду відмовляти у задоволенні клопотання на підставі відсутності прохальної частини. Також зазначила, що розписка, яка згадувалася у клопотанні про введення суду в оману від 10.03.2022 знаходиться у матеріалах, які відповідач просила витребувати.

Також, відповідач у клопотанні про витребування доказів просила витребувати докази в Липовецькому ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій обл. щодо порушення умов продажу частини земельної ділянки за прямої участі ФОП ОСОБА_4 з урахуванням додатків до клопотання від 10.03.2022.

Судом було встановлено, що відповідач у своєму клопотанні про роз`яснення ухвали суду від 11.03.2022 порушувала перед судом питання щодо зміни такої ухвали суду, а також просила суд роз`яснити мотиви з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Крім того, із клопотання відповідача про витребування доказів незрозуміло, який саме доказ треба витребувати. Чи це якийсь лист до відділу поліції? Чи зустрічний лист-відповідь від відділу поліції? Чи відповідач має на увазі якісь матеріали досудового розслідування? А головне, якщо такий документ існує, то необхідно було уточнити, яке доказове значення для відповідача має невідомий суду документ де йдеться про порушення умов продажу земельної ділянки, як доказ на спростування вимог позивача щодо стягнення коштів з відповідача. Також у клопотанні відповідач вказує, що доказом здійснення самостійних заходів на отримання витребуваного документу є копія запиту, яку додано до клопотання, але додатків до такого клопотання немає, а якщо припустити, що відповідач мала на увазі додатки до попереднього клопотання, так серед них теж копії інформаційного запиту немає.

Ухвалою суду від 21.03.2022 у задоволенні вищевказаних заяви та клопотання відповідача відмовлено.

Відповідач подала до суду заяву, в якій вона вказувала, що вивчивши мотивувальну частину ухвали суду від 21.03.2022 впевнилась в тому, що суд приймаючи свої рішення у даній справі невірно застосовує норми матеріального та процесуального права на основі документально зафіксованих протиріч одного і того ж факту. Разом з тим, у прохальній частині заяви відповідач просить суд умотивувати своє рішення з урахуванням аргументів, які є схожими з тим, що викладені у відзиві відповідача та у разі задоволення позову просить суд роз`яснити, яким чином буде забезпечено ефективний захист її майнових прав щодо мирного володіння майном та компенсації нанесених позивачем збитків (витрати на виділення земельної ділянки та приведення земельної ділянки у первинний стан).

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Згідно з наявними в матеріалах справи оригінальними примірниками розписок 18.12.2019 відповідач отримала від позивача у вигляді завдатку 1000,00 дол США для подальшого придбання її земельної ділянки позивачем, а 28.12.2019 відповідач отримала від позивача за купівлю нею земельної ділянки 4500,00 дол США. Як вбачається з таких розписок, вони були складені відповідачем у присутності позивача та двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і всі вони проставили свої підписи під розписками. Про факт існування таких розписок сторони не заперечували у своїх заявах по суті. Однак, позивач стверджує, що попри передані відповідачу раніше погоджені з нею кошти в сумі 5500,00 дол США з метою купівлю в останньої земельної ділянки, відповідач відмовилася її продавати за такою ціною і відмовилася повертати гроші, продовжуючи весь цей час обіцяти, що продасть земельну ділянку пізніше. Разом з тим, відповідач стверджує, що за виключенням розписок з її підписом позивач не надала доказів стосовно обставин справи. Відповідач не оспорює, що відповідно до своєї розписки від 28.12.2019 вона отримала від позивача завдаток в сумі 4500,00 дол США на забезпечення взаємних зобов`язань з підготовки до продажу частини земельної ділянки, проте така розписка була дана на пропозицію позивача документально зафіксувати загальну суму завдатку станом на 28.12.2019, а попередню розписку відповідача від 18.12.2019 на суму 1000,00 дол США позивач обіцяла знищити. Відповідач стверджує, що не вилучила у позивача попередню розписку від 18.12.2019 на суму 1000,00 дол США, а довірливо написала нову, в якій зазначила загальну суму 4500,00 дол США після отримання не переданих їй 18.12.2019 3500,00 дол США. Крім того, доказом того, що загальна сума завдатку складає не 5500,00 дол США, а лише 4500 дол США є звернення позивача у поліцію та пояснення відповідача слідчому відділу поліції від 16.08.2021, яким надалі справа була закрита. Також, відповідач у своєму клопотанні згадала про розписку, здійснену позивачем про надання відповідачу завдатку в розмірі 4500,00 дол США і про те, що в розписці вказано, що позивач підтверджує повернення відповідачем згаданої суми та про відсутність будь-яких претензій до неї. Оскільки у матеріалах справи наявна копія розписки, б/д, надрукованої машинописним текстом від імені позивача, на яку посилається відповідач, в останньої ухвалою суду від 11.03.2022 було витребувано оригінальний примірник такої розписки, визначивши строк для її надання, але відповідач залишила таку ухвалу суду без виконання.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Верховенство права - це панування права в суспільстві, а такий принцип вимагає від держави його втілення у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи та рівності. Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Разом з тим, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Факт отримання відповідачем коштів в сумі 5500,00 дол США доведений позивачем письмовими доказами (розписки а.с. 4,5) і не спростований відповідачем.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума у загальному розмірі 5500 дол. США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України суд дійшов висновків про те, що сума, яка названа в розписках, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18).

Посилання відповідача на те, що саме з вини позивача сторони не уклали договору, а тому позивачка за первісним позовом втратила право вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

Оскільки на час розгляду справи жодного договору купівлі продажу земельної ділянки між сторонами не укладено і це стверджується обома сторонами, позов є обгрунтованим і підлягає задоволення.

Суд не надає оцінки причинам не укладення договору купівлі - продажу, оскільки вони не мають значення, враховуючи вище наведені мотиви.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу керується ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України, згідно з якою судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати: на професійну правничу допомогу необхідну для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог і в силу п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору, сплачений нею при подачі позовної заяви в розмірі 1545,50 грн і сплачений при подачі заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 7680, 89, 141, 258259, 263265, 268, 273279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США 00 ценів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору, сплачений нею при подачі позовної заяви в розмірі 1545 (одна тисяча п`ятсот сорок п`ять) грн 50 коп. і сплачений нею при подачі заяви про забезпечення позову в розмірі 496 (чотириста дев`ятсот шість) грн 20 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України

Повний текст рішення суду буде складено 04.04.2022.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО