Справа № 168/819/20 Головуючий у 1 інстанції: Малюта А. В.
Провадження № 22-ц/802/574/22 Категорія: 72 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Кіт А. Д.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу запозовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 29 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Старовижівського районного суду Волинської області із позовною заявою до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимог обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 малолітнього ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) його батьками є він та відповідачка по справі. Відповідно до рішення від 19 лютого 2020 року Старовижівського районного суду шлюб між ними розірвано. Малолітній ОСОБА_5 являється інвалідом з дитинства та потребує постійного нагляду. Починаючи з 2019 року мати ОСОБА_4 з дитиною не проживає, у вихованні участі своєї дитини не приймає. Відповідачка зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 , дитина зареєстрована і проживає у АДРЕСА_2 разом із батьком ОСОБА_3 - позивачем по справі. Для підтвердження своїх вимог посилається на акти обстеження умов проживання від 01 вересня 2020 року та 23 вересня 2020 року, згідно яких уповноваженими особами зазначено, що мати відповідачка по справі з 30 листопада 2019 року у вихованні свого сина участі не приймає, з дитиною не проживає, не займається доглядом та лікуванням малолітнього ОСОБА_5 , який потребує постійного догляду. Жодного разу не провідала дитину у лікарні і нічим не допомагала. Разом з тим встановлено, що малолітній проживає разом із батьком ОСОБА_3 - позивачем по справі. Проживаючи з батьком, малолітній ОСОБА_5 має всі умови проживання, а позивач забезпечив належні умови виховання дитини.

Оскільки існує тісний емоційний зв`язок між дитиною та батьком, а також відсутні будь-які прояви взаємозв`язку між матір`ю та дитиною; дитина проживає із батьком після припинення шлюбних відносин із матір`ю; звичність, безпека, стійкість та благополуччя середовища дитини за місцем проживання батька; установлений характер соціального зв`язку у частині розвитку та охорони здоров`я дитини у невіддалених від місця проживання батька локації, а також небажання матері сприяти розвитку та охорони здоров`я дитини ; всебічно забезпечено батьком інтереси дитини (у частині утримання, догляду, охорони здоров`я, розвитку) та відсутні такі характеристики зі сторони матері - відповідачки по справі; відсутність дій зі сторони відповідачки ОСОБА_4 , спрямованих на відновлення взаємин із дитиною, здійснення нею активних дій, пов`язаних з вихованням, утриманням, наданням допомоги у формах, що необхідні для духовного, фізичного та психологічного розвитку малолітньої дитини, то позивач ОСОБА_3 просив суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав та стягнути з неї на свою користь судові витрати.

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 29 березня 2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки і піклування Дубечненської сільської ради Волинської області, про позбавлення батьківських прав, задоволено повністю.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як таку, що ухиляється від виконання материнських обов`язків.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 листопада 2020 року (від дня подачі позову) і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (сорок) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 840,80 грн.( вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Приведено до негайного виконання рішення суду в частини стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій вказуютьна неправильність, неповноту та недоведеність обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що відповідно до рішення від 19 лютого 2020 року Старовижівського районного суду шлюб між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_4 розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 малолітнього ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) його батьками є позивач та відповідачка по справі (а.с.9).

Виписками із медичної картки №№ 9020д,4875,1754л,3275д,679,3804,180 хворого малолітнього ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), епікризу № 744від 22.05.2015 року встановлено в нього не госпітальну пневмонію, муковісцидоз, встановлено постійний лікарський догляд хворого (а.с.84-86,102-112).

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з таких мотивів.

Відповідно до висновку від 30 вересня 2020 року служби у справах дітей Дубечненської сільської ради слід вважати за доцільне та необхідне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_5 ,тому що дитина хворіє з народження рідкісною хворобою (муковісцитоз з панкреатичною недостатністю), має групу інвалідності та потребує постійного контролю зі сторони лікарів та батьків. Мати дитину не лікувала. Комісія у своєму рішенні встановила факт винної поведінки відповідачки по справі ОСОБА_4 , а саме: матір не піклується про здоров`я та фізичний розвиток сина, не здійснює медичного нагляду,лікування, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його належного самоусвідомлення та виховання. Дитина не отримує материнської любові,турботи підтримки (а.с.13-14). А згідно характеристики ОСОБА_4 , виданої виконавчим комітетом Дубечненської сільської ради 24 вересня 2020 року,остання не бере участі у вихованні та лікуванні дитини (а.с.17). Суд першої інстанції вважав такі висновки вмотивованими, достатньо обґрунтованим та об`єктивним, бо на думку суду змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо і наявна вина у діях матері (відповідачки ОСОБА_4 ), оскільки остання більше двох років дитиною абсолютно не цікавиться, постійно перебуває на заробітках за кордоном, на телефонні дзвінки не відповідає,сама до дитини не дзвонить, фінансову допомогу сину на лікування не надає. В той же час малолітня дитина згідно висновку лікарів потребує щоденного лікарського нагляду та медикаментозного лікування.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на припущеннях.

Так судом встановлено і не заперечується сторонами, що між позивачем та відповідачкою склалися неприязні відносини, а також між ними існує спір щодо виховання дитини. Це також підтверджується тим фактом, що 20 січня 2020 року відповідачка ОСОБА_4 зверталася в Орган опіки та піклування Старовижівської районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , і висновком від 29 січня 2020 року їй було відмовлено у визначенні місця проживання дитини з нею (а.с. 81-83).

Не заперечується сторонами також те, що відповідачка ОСОБА_4 зверталася в органи поліції з приводу поведінки колишнього чоловіка, який чинив їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, після проведеної з ним профілактичної бесіди дитину їй ОСОБА_3 так і не дав, хоч це питання було узгоджене.

При цьому висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 не можна вважати об`єктивним та обґрунтованим, враховуючи, що його зроблено зі слів позивача, так само і зазначення в характеристиці про те, що відповідачка не займається вихованням дитини, адже сам факт не проживання матері з дитиною не може свідчити про те, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Показання свідків не можуть беззаперечно стверджувати невиконання відповідачкою батьківських обов`язків, оскільки містять узагальнюючі відомості, покликання на конкретні факти у них відсутні.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд у своєму рішенні покликався на те, що відносно відповідачки складалися протоколи за ч. 1 ст. 184 КУпАП, разом з тим будь-які докази на підтвердження встановлення її вини та у зв`язку з цим притягнення до відповідальності в матеріалах справи відсутні. Постановою Старовижівського районного суду від 01 березня 2022 року провадження у справі щодо ОСОБА_4 за частиною 1 статті 184 КУпАП закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Крім того, суд покликався на факт перебування батька в лікарні під час госпіталізації малолітньої дитини 09 січня 2020 року до КП «Волинське обласне дитяче територіальне об`єднання» Волинської обласної ради, тоді як мати відповідачка ОСОБА_4 відмовилася від перебування із сином у лікарні, мотивуючи це тим, що не хоче бути в одній кімнаті разом із колишнім чоловіком, при цьому суд дійшов висновку, що мати на перше місце ставить свої особисті інтереси, а не дитини. Таки висновок є припущенням, а зазначені обставини не доводять винну поведінку відповідачки стосовно дитини.

Згідно з ст.ст. 150, 155, 164 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний та духовний та моральний розвиток, той з батьків, що проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, суд має мати незаперечні підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд першої інстанції не встановив і матеріали справи не містять належних та допустимих доказів умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, і таким чином суд не сприяв захисту інтересів дитини щодо його права на материнське піклування.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» зазначив, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

З наведених мотивів, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та виключною мірою щодо батьків, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, колегія суддів, виходячи з обставин даної справи, приходить до висновку, що питання про можливу зміну поведінки матері, яка можливо не в достатній мірі піклується про дитину, але не втратила інтерес до дитини, в кращу сторону не булоз`ясовано, а також за обставин, коли в матеріалах справи відсутні докази про умисне ухилення відповідачкою від своїх обов`язків щодо дитини, то це є підставою для відмови в позові.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, оскаржуване судове рішення у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 29 березня 2022 року в даній справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2022 року.

Головуючий

Судді :