Справа № 127/3932/22
Провадження №22-ц/801/1007/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач :Ковальчук О. В.
УХВАЛА

12 травня 2022 рокуСправа № 127/3932/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Берегового О.Ю., Медвецького С.К.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року про повернення скарги ОСОБА_1 на дії Третього відділу ДВС у м. Вінниці Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький),

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії Третього відділу ДВС у м. Вінниці Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року скаргу повернуто ОСОБА_1 без розгляду.

Не погодившись з цією ухвалою, 18 квітня 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

21 квітня 2022 року ухвалою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику з тих підстав, що ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі допустив зловживання своїми процесуальними правами, а саме вживанням нецензурних висловлювань.

29 квітня до апеляційного суду вдруге надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року з тими ж недоліками на які вже вказував апеляційний суд в ухвалі суду від 21 квітня 2022 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 травня 2022 року визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 2481 грн та стягнуто з нього вказану суму в дохід Державного бюджету України.

10 травня 2021 року до апеляційного суду втретє надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на вищевказану ухвалу суду першої інстанції, у якій ОСОБА_1 знову використовує ненормативну лексику щодо суддів та працівників місцевого та апеляційного суду, яка не притаманна для написання ділових документів (в тому числі апеляційної скарги), зокрема відображає зневажливе ставлення до судової гілки влади загалом.

Апеляційний суд вважає, що цю апеляційну скаргу слід повернути апелянту з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави .

Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пунктами 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства.

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, представника, суду тощо. Тому суди не повинні розглядати справи, в яких особа, яка ініціювала судовий процес, використовує її процесуальні права на шкоду іншим учасникам судового процесу й інтересам правосуддя.

У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 7 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19).

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. mutatis mutandis ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

Відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

У ч. 3, 4 ст. 44 ЦПК України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Отже на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, виконання судового рішення є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 втретє, в межах провадження у цивільній справі №127/3932/22, подав апеляційну скаргу, яка містить такі ж самі недоліки, на які йому вже вказував Вінницький апеляційний суд в своїх ухвалах, визнаючи такі дії апелянта зловживанням процесуальними правами та застосовуючи штраф як захід процесуального примусу.

Крім того, апеляційний суд, дослідивши Єдиний державний реєстр судових рішень, встановив, що ОСОБА_1 подавав апеляційні скарги з використанням ненормативної лексики, лайливих та образливих слів у інших справах, де його, неодноразово подані апеляційні скарги повернуто йому, визнано такі дії зловживанням процесуальними правами та застосовано штраф до нього, зокрема у справі №127/2873/22.

З огляду на викладені вище обставини та на підставі вказаних норм права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання дій ОСОБА_1 щодо неодноразового звернення з апеляційними скаргами, які містять у собі ненормативну лексику, зневажливі та лайливі слова, зловживанням наданими йому законом процесуальними правами на звернення до суду, тому його дії необхідно визнати зловживанням процесуальними правами, а апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року повернути.

Водночас, апеляційний суд вважає, що враховуючи повторне та неодноразове зловживання процесуальними правами, з метою запобігання в подальшому зловживанням ОСОБА_1 процесуальними правами, до нього необхідно застосувати заходи процесуального примусу, а саме стягнути з нього в дохід державного бюджету штраф в розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що з 1 січня 2022 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2481 грн.

Керуючись ст. ст. 44, 143, 148, 259, 260, 271, 381 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року про повернення скарги ОСОБА_1 на дії Третього відділу ДВС у м. Вінниці Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року про повернення скарги ОСОБА_1 на дії Третього відділу ДВС у м. Вінниці Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повернути апелянту.

Застосувати до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7443,00 грн (сім тисяч чотириста сорок три гривні) та стягнути з нього вказану суму в дохід Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

С. К. Медвецький