Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
127/4532/21: Цивільні справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах, що виникають із житлових відносин, з них.
Надіслано судом: 30.11.2022. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 30.11.2022
Номер судового провадження: 22-ц/801/1961/2022
Справа № 127/4532/21
Провадження № 22-ц/801/1961/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 рокуСправа № 127/4532/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сала Т. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Вінницької міської ради

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом Виконавчого комітету Вінницької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю,

Рішення ухвалила суддя Романюк Л. Ф.

Рішення ухвалено о 12.32 год у м. Вінниця

Повний текст рішення складено 15 вересня 2022 року,

Встановив:

У лютому 2021 року Виконавчий комітет Вінницької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю, мотивуючи свої вимоги тим, що в комунальній власності Вінницької міської територіальної громади перебуває квартира АДРЕСА_1 .

Квартиронаймачем вищезазначеної квартири до 13 вересня 2018 року була ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Станом на сьогодні у квартирі зареєстрований ОСОБА_1 . Реєстрація проживання відповідача відбулась на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773 «Про зміну договору найму жилих приміщень та часткові зміни в рішенні виконавчого комітету міської ради від 24 листопада 2019 року № 2658» в частині надання дозволу на укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 .

Однак, рішенням виконавчого комітету міської ради від 20 лютого 2020 року № 424 «Про скасування пункту 1.3 рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773» скасовано п.1.3. рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773 в частині надання дозволу на укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 » Підставою для прийняття рішення від 20 лютого 2020 року № 424 стало надання відповідачем неправдивих відомостей до заяви про зміну договору найму, на підставі яких було прийнято виконкомом рішення від 07 листопада 2019 року № 2773 в частині надання дозволу на укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 . Тобто, на даний час скасовано рішення виконавчого комітету, яке було підставою для реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим просять суд, усунути перешкоди Виконавчому комітету Вінницької міської ради у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: квартира АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2022 року позов Виконавчого комітету Вінницької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач Виконавчий комітет Вінницької міської ради, пославшись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також не вірно встановлені фактичні дані, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені ним вимоги.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не враховано те, що однією з підстав для укладання договору найму є реєстрація місця проживання за адресою, за якою особа просить укласти договір найму. Однак при дослідженні наданих ОСОБА_1 документів із заявою від 03 лютого 2020 року про передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну власність, відповідальний працівник звернув увагу на те, що ОСОБА_1 тільки 28 січня 2020 року зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою, що стало підставою для перевірки усіх поданих ним раніше документів до виконавчих органів Вінницької міської ради. В результаті чого були встановлені розбіжності у даних особових рахунків, які заявник подавав для укладення договору найму та на приватизацію квартири. Крім того, довідка департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання особи підтверджує той факт, що ОСОБА_1 зареєструвався у спірній квартирі лише 28 січня 2020 року.

Тому, враховуючи, що рішенням виконавчого комітету міської ради від 20 лютого 2020 року № 424 «Про скасування пункту 1.3 рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773», з підстав зазначених вище, скасовано п.1.3. рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773 в частині надання дозволу на укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 , відповідач не являється наймачем спірної квартири.

14 листопада 2022 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Туніка Ю. М., у якому він просить поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що копію ухвали Вінницького апеляційного суду про відкриття провадження у справі відповідачем отримано 09 листопада 2022 року, тому подати відзив у строк встановлений ухвалою до 10 листопада 2022 року відповідач не міг.

Заперечення викладені у відзиві полягають у тому, що зміст апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції ґрунтується на не згоді (переоцінкою) позивача з оцінкою доказів, які знаходяться в матеріалах справи, судом. При цьому в апеляційній скарзі взагалі не зазначено в чому полягає неповне з`ясування обставин справи і чому висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Суд першої інстанції правильно врахував рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно положень статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що строк на подання відзиву представнику ОСОБА_1 - адвокату Туніку Ю. М. підлягає поновленню, а заперечення викладені у відзиві дослідженню.

В судовому засіданні представник позивача Виконавчого комітету Вінницької міської ради Мельник С. С. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Тунік Ю. М. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності Вінницької міської територіальної громади (а. с. 6).

З копії особового рахунку № НОМЕР_1 , сформованого 10 липня 2020 року, на квартиру АДРЕСА_1 , встановлено, що квартиронаймачем цієї квартири значилася ОСОБА_2 , яка була в ній зареєстрована з 25 грудня 2000 року і вибула 16 травня 2019 року (а. с. 7).

29 жовтня 1992 року у виконкомі Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , актовий запис № 86; після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 29 жовтня 1992 року (а. с. 35).

Відповідач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 15 травня 2019 року Вінницьким міським відділом РАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, повторно (а. с. 36).

Квартиронаймач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 11 травня 2019 року складено відповідний актовий запис № 1442, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 11 травня 2019 року Вінницьким міським відділом РАЦС ГТУЮ у Вінницькій області ( а. с. 37).

Відповідно до копії особового рахунку № НОМЕР_1 від 10 липня 2020 року (а. с. 7) ОСОБА_6 , молодший брат відповідача по материнській лінії, ще маленьким був усиновлений громадянами Італії, йому було змінено прізвище та ім`я, вибув 11 травня 2004 року з квартири АДРЕСА_1 .

З копії особового рахунку № НОМЕР_1 від 10 липня 2020 року (а. с. 7) на квартиру АДРЕСА_1 видно, що в цій квартирі також проживав і був зареєстрований з 04 липня 1975 року дядько позивача (брат ОСОБА_2 по материнській лінії) - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та знятий з реєстрації в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 95).

Копією особового рахунку № НОМЕР_1 від 10 липня 2020 року (а. с. 7) на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується, що позивач ОСОБА_1 постійно проживав у цій квартирі.

Довідкою № 339, виданою 17 травня 2019 року ТОВ «ЖЕО», підтверджується, що ОСОБА_1 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 разом із померлою ОСОБА_2 на день її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), згідно акта № 11029 від 16 травня 2019 року вели спільне господарство (а. с. 90).

Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 17104 від 12 березня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрований у вказаній квартирі з 28 січня 2020 року (а. с. 20).

Пунктом 1 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2773 від 07 листопада 2019 року надано дозвіл житлово-експлуатаційним конторам, відповідним підприємствам, установам, організаціям на укладення договору найму в державних житлових приміщеннях з членом сім`ї квартиронаймача, а згідно пункту 1.3, зокрема - на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 25,6 кв. м. з ОСОБА_1 , у в зв`язку зі смертю попереднього квартиронаймача ОСОБА_2 (а. с. 13).

03 лютого 2020 року між ТОВ «Житлово-експлуатаційне об`єднання» та ОСОБА_1 укладений договір № 447 найму житла, яке перебуває у комунальній власності м. Вінниці, відповідно до якого наймодавець ТОВ «Житлово-експлуатаційне об`єднання» надав наймачу ОСОБА_1 у безстрокове користування житлове приміщення двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 25,6 кв.м. (а. с. 41-42).

ОСОБА_1 прийняв в користування та користується двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , житловою площею 25,6 кв.м. згідно із актом користування житловим приміщенням до договору найму № 447 від 03 лютого 2020 року (а. с. 43).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 424 від 20 лютого 2020 року скасовано пункт 1.3 рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773 «Про зміну договору найму жилих приміщень та часткові зміни в рішенні виконавчого комітету міської ради від 24 жовтня 2019 року № 2658» в частині надання дозволу на укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 (а. с. 14).

За наслідками розгляду позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 424 від 20 лютого 2020 року і зобов`язання змінити договір найму житлового приміщення (справа № 127/28694/20), 15 вересня 2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення, яке набрало законної сили 19 жовтня 2021 року, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20 лютого 2020 року № 424 «Про скасування пункту 1.3 рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773» (а. с. 54-57).

Цим рішенням суду по справі № 127/28694/20 встановлено, що відповідач Виконавчий комітет Вінницької міської ради не надав суду належних доказів, які свідчать про підробку документів поданих ОСОБА_1 для укладення з ним договору найму квартири і вказані обставини не надавали Вінницькій міський раді правових підстав та повноважень для скасування п.1.3 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2773 від 07 листопада 2019 року після виконання цього рішення. Таке рішення могло бути скасовано лише в судовому порядку (а. с. 54-57).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20 лютого 2020 року № 424 «Про скасування пункту 1.3 рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773», тому позовні вимоги виконавчого комітету Вінницької міської ради до задоволення не підлягають.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1). Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2).

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 810 ЦК України встановлено, що підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до ст. 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті: 1) здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду; керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні Ради; здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад; приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду; видають ордери на жилі приміщення. Вирішують й інші питання в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду, віднесені до їх відання законодавством.

Згідно ст. 51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Статтею 61 ЖК України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Статтею 106 ЖК України визначено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Згідно ст. 824 ЦК України на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем (ч. 1). У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах (ч. 2).

Позивач звернувшись із даним позовом до суду про усунення перешкод в користуванні власністю, просив ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні ним спірною квартирою шляхом зняття відповідача з реєстрації місця проживання у квартирі та виселення відповідача із квартири. Підставою таких позовних вимог зазначив ту обставину, що рішенням виконавчого комітету міської ради від 20 лютого 2020 року № 424 «Про скасування пункту 1.3 рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773» скасовано п.1.3. рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773 в частині надання дозволу на укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 .

Проте факт скасування позивачем п. 1.3 рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773 в частині надання дозволу на укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 , не є свідченням того, що, як зазначив у своєму позові Виконавчий комітет Вінницької міської ради, на сьогоднішній день договір найму житла у спірній квартирі із відповідачем не укладений.

Саме рішенням виконавчого комітету міської ради від 20 лютого 2020 року № 424 «Про скасування пункту 1.3 рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773», яким скасовано п.1.3. рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773 в частині надання дозволу на укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 , не є належним і достатнім доказом для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю, оскільки цим рішенням не скасовано сам договір від 03 лютого 2020 року № 447 найму житла, яке перебуває у комунальній власності м. Вінниці (а. с. 41-42), який на сьогоднішній день є чинним та законним і саме цей договір найму надає відповідачу ОСОБА_1 право на проживання у спірній квартирі та користування нею та, відповідно, не може бути підставою для зняття відповідача із реєстрації у спірній квартирі та його виселення саме із тих підстав, які позивач зазначив у своєму позові, і таке усунення перешкод, зазначеним позивачем шляхом, не передбачено ні цивільним, ні житловим законодавством, за встановлених обставин справи.

Статтею 9 ЖК України визначені житлові права громадян.

Відповідно до частин 4 і 5 цієї статті ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4). Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань (ч. 5).

Позивач не обґрунтовував свій позов такими винятковими випадками, а чи будь-якими іншими обставинами, крім зазначеної ним у позові обставини, за наявності яких ОСОБА_1 підлягав би виселенню та зняттю з реєстрації у спірній квартирі.

Крім цього, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 19 жовтня 2021 року (а. с. 54-57), визнано протиправним і скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20 лютого 2020 року № 424 «Про скасування пункту 1.3 рішення виконавчого комітету міської ради від 07 листопада 2019 року № 2773», як такого, що прийняте поза межами повноважень міської ради, оскільки таке рішення могло бути скасовано лише в судовому порядку, або ж у порядку ст. 108 ЖК України, при заявлені вимог про розірвання договору найму жилого приміщення.

Стаття 108 ЖК України передбачає можливість розірвання договору найму жилого приміщення на вимогу наймодавця, відповідно до якої договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку, крім випадків виселення з будинків, що загрожують обвалом.

Сторони договору найму житла чи інші заінтересовані особи не заявляли вимог про його розірвання в порядку статті 108 ЖК України.

Інших підстав для усунення перешкод в користуванні власністю позивач у не зазначав, належними доказами не обґрунтовував і не підтверджував доказами.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статтей 12 і 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки вони є безпідставними, аналогічними обґрунтуванню позовних вимог та були предметом розгляду у суді першої інстанції, яким суд надав вірну правову оцінку, а також вони не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вінницької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська СуддіТ. Б. Сало В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складений 30 листопада 2022 року

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...