Справа №: 343/2550/21
Провадження №: 2-с/0343/2/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2022 року м. Долина

Суддя Долинського районного суду Івано-Франківської області Тураш В.А.розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Судовим наказом Долинського районного суду від 22 грудня 2021 року по справі №343/2550/21 наказано:

1. Стягнути з ОСОБА_1 , що проживає по АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , особовий рахунок НОМЕР_2 , на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ вул. Ленкавського, 20 (, р/р IBAN НОМЕР_3 в АБ «Кліринговий Дім», МФО 300647) 1 832,06 грн (одну тисячу вісімсот тридцять дві гривні та 06 копійок) заборгованості за послугу з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 року по 30.11.2021 року.

2. Стягнути з ОСОБА_1 , що проживає по АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , особовий рахунок НОМЕР_2 , на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ вул. Ленкавського, 20 (, р/р НОМЕР_4 в ПАТ "Банк "Кліринговий дім", МФО 300647), 227,00 грн. (двісті двадцять сім гривень) сплаченого судового збору.

3. Судовий наказ після набрання ним законної сили видати стягувачу.

06 січня 2022 року в Долинський районний суд Івано-Франківської області поступила заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу, в якій він просить:

Скасувати судовий наказ Долинського районного суду від 22 грудня 2021 року по справі №343/2550/21.

Стягнути з позивача понесені ним судові витрати.

Вимоги заяви мотивує тим, що 04.12.2021 він погасив всю заборгованість за послугу з розподілу природного газу, що підтверджується квитанцією від 04.12.2021 код квитанції 9252-9322-7237-3820.

17.12.2021 стягувач звернувся до Долинського районного суду з заявою про видачу судового наказу, щодо стягнення заборгованості на суму 1832,06 грн., яка начебто існувала на час звернення до суду.

Таким чином, стягувач свідомо в порушення ст.160 ЦПК України звернувся до суду в той час коли в нього право вимоги щодо стягнення заборгованості за послугу з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 до 30.11.2021 у розмірі 1832,06грн. вже не існувало.

Оскільки він заперечує проти вимог стягувача та вважає їх необґрунтованими у повному обсязі, виданий судовий наказ підлягає скасуванню.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що заява про скасування судового наказу підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до вимог ч.1 ст. 170 ЦПК України - боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, то відповідна заява боржника є єдиною підставою для скасування судового наказу.

У відповідності до супровідного листа Долинського районного суду за №343/2250/21/7153/2021 копію судового наказу від 22.12.2021 направлено ОСОБА_1 , 22.12.2021 (а.с.26) , копію судового наказу заявник отримав 28.12.2021 про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.27).

До суду з заявою про скасування судового наказу він звернувся 06.01.2022, тобто у строки встановлені Законом.

Підстав для повернення без розгляду заяви про скасування судового наказу згідно ч. 6 ст. 170 ЦПК України не вбачається.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки заявник заперечує проти вимог стягувача, вважає їх необґрунтованими у повному обсязі та вказує на інші обставини, які потребують дослідження, у відповідності до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, виданий судом наказ підлягає скасуванню.

При цьому, стягувач, який звертався до суду із заявою про видачу судового наказу не позбавлений права звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку визначеному ЦПК України.

Щодо вимог заявника про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне:

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється, зокрема, за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 3 ст. 19 ЦПК України).

Особливістю наказного провадження є те, що суддя у встановленому законом випадку, за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання та виклику заявника і боржника, на основі поданої заяви, приймає судове рішення у вигляді судового наказу.

Згідно ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 160 ЦПК України, з заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом належить право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Ст. 161 ЦПК України містить вичерпний перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

В силу ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який видав судовий наказ, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленого за подання позовної заяви.

Отже, з огляду на наведені правові норми, в порядку наказного провадження судом вирішується лише конкретно визначений законом перелік вимог, судовий наказ не може бути виданий судом по вимогах, які прямо не зазначені в законі, судовий наказ видається без судового розгляду, без виклику боржника та стягувача у судове засідання, без заслуховування їх пояснень. При цьому змагання сторін у межах гласного вирішення справи, у ході якого сторони наводять доводи, покликані підтвердити їх правоту, спростувати аргументи протилежної сторони, відсутні. Наказ суду ґрунтується на поданих заявником документах, на повідомлених ним доводах, покликаних переконати суд у тому, що підстави для звернення до суду з позовом відсутні у зв`язку з безспірністю вимог.

Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До останніх віднесені витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз, витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч. 2 ст. 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, які понесені боржником.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В силу положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами

доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу наведених норм процесуального права слідує, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України.

Розгляд справи в наказному провадженні є безспірне вирішення справи, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Положеннями ч. 2 ст. 160 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, якщо вона вважає, що їй належить право вимоги.

Отже, саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

Крім того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, та за правилами наказного провадження стягувач в справі буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

А тому, враховуючи вищенаведене суд вважає, що у задоволенні заяви в частині вимог про стягнення витрат на надання правової (правничої) допомоги слід відмовити, оскільки зі змісту норм ЦПК України вбачається, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18, який полягає в тому, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141,170,171 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу задоволити частково.

Скасувати судовий наказ Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2021 року в справі №343/2550/21 за заявою АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» в структуру якого входить Долинська дільниця Долинського відділення АТ «Івано-Франківськгаз», про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послугу з розподілу природного газу.

У іншій частині заявлених вимог відмовити.

Роз`яснити акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз", в структуру якого входить Долинська дільниця Долинського відділення АТ "Івано-Франківськгаз" право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Роз`яснити стягувачу, що відповідно до ч. 2 ст.164 ЦПК України, в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Ухвала в частині розподілу судових витрат може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: