Ухвала

13 травня 2022 року

м. Київ

справа № 677/1630/20

провадження № 61-2957ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 липня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 січня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Красилівської міської ради Хмельницької області про перевірку на відповідність розпорядження від 15 жовтня 2019 року № 157/2019-рк Конституції України, пункту 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, визнання незаконною відмови у наданні відпустки, визнання незаконним розпорядження від 15 жовтня 2019 року № 157/2019-рк Красилівського міського голови Островської Ніли Василівни щодо звільнення з Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з посади директора, скасування розпорядження від 15 жовтня 2019 року № 157/2019-рк щодо звільнення з займаної посади та поновлення на посаді директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг),

встановив:

01 квітня 2022 року ОСОБА_1 надіслав на електронну пошту Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 липня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 січня 2022 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

На виконання вимог вищевказаної ухвали заявник надіслав до Верховного Суду заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень із зазначенням поважних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів, а також докази надсилання копії касаційної скарги з доданими до неї документами на електронну адресу відповідача у справі.

Проте заявником у новій редакції касаційної скарги так і не було зазначено, на підставі якого (яких) пунктів частини другої статті 389 ЦПК України подається касаційна скарга.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішенняпункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішенняпункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов'язково наводитись у взаємозв'язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Заявник у новій редакції касаційної скарги посилається на постанову Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 205/6984/16-ц, у якій зроблено висновок щодо застосування норми права, і зазначає, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

Проте ОСОБА_1 не визначає підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Крім того, як вбачається зі змісту касаційної скарги, заявник також мотивує її тим, що суди ухвалили оскаржувані рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема неповно з'ясували обставини, що мають значення для справи, не врахували доводи та докази, надані позивачем. Однак вищевказані обґрунтування не наводяться у взаємозв'язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтовано (мотивовано) наявність цієї підстави (підстав).

Таким чином, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 127, 390, 393 ЦПК України,

ухвалив:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 липня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 січня 2022 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов