1Справа № 335/7527/21 2/335/267/2022
РІШЕННЯ
У липні 2021 р. Концерн «Міські теплові мережі» (далі Концерн «МТМ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги, в обґрунтування якого зазначав, що відповідачі є споживачами послуг, які надає Концерн «МТМ» за адресою: АДРЕСА_1 . За період з 01.02.2016 по 31.05.2021 відповідачі отримали послуги з надання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 78 573,88 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Споживачами за вказаний період послуги оплачувались частково, у зв`язку із чим сума заборгованості станом на 01.06.2021 складає 75 213,78 грн., в тому числі опалення 35 037,37 грн., централізоване постачання гарячої води 40 176,41 грн. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідачів на його користь разом із понесеними судовими витратами зі сплати судового збору розміром 2 270,00 грн.
Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позов проти задоволення позову Концерну «МТМ» заперечував в повному обсязі з тих підстав, що право власності на вищезазначену квартиру належить лише ОСОБА_1 . Отже, ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі. Позовні вимоги заявлені позивачем за період з лютого 2016 р. по квітень 2021 р. по опаленню, та з лютого 2016 р. по травень 2021 р. по гарячому водопостачанню. До суду позов надійшов 15.07.2021. Отже, позовні вимоги за період з лютого 2016 р. по липень 2018 р. про стягнення заборгованості за послуги з опалення на суму 14 512,31 грн. та з гарячого водопостачання на суму 2 129,58 грн. заявлені поза межами строку позовної давності, а тому необхідно застосувати наслідки спливу цього строку. Крім того, позивач на підтвердження факту надання послуг надав лише розрахунок суми позову та довідку щодо заборгованості за надані послуги. Разом із тим, під час розрахунку позивач використав невірні дані щодо площі приміщення. Опалювальна площа квартири становить 46,5 кв.м, а у розрахунку суми позову зазначена площа 47,21 кв.м. Крім того, у квартирі відповідача встановлений засіб обліку води та теплової енергії індивідуальний лічильник № 99080847. Проте, відповідач користується бойлером і не використовує послугу з гарячого водопостачання. Показання приладу обліку позивачем не враховано. Просив в задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 4245).
Судом проведено такі процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 26.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, встановлені строки для подання заяв по суті справи, перше судове засідання призначене на 20.09.2021 (а.с. 18).
Копію ухвали від 26.07.2021, позовної заяви з додатками відповідачі поштою не отримали, оскільки конверт із поштовим відправленням вказаних матеріалів повернувся до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно з доповідною секретаря судового засідання від 18.11.2021, вказані документи були вручені відповідачеві ОСОБА_1 20.09.2021 особисто (а.с. 65).
17.11.2021 надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позов з доданими до нього документами (а.с. 2542).
Крім того, 20.09.2021 до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 , в якому просив поновити строк на подання відзиву.
Згідно з ухвалою від 26.07.2021 відповідачам було встановлено 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали на подання відзиву на позов та доказів на його обґрунтування. Копію цієї ухвали відповідач ОСОБА_1 отримав 20.09.2021. Враховуючи те, що копію вказаної ухвали відповідач ОСОБА_1 отримав несвоєчасно, а також зважаючи на положення п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, суд вважав можливим продовжити визначений судом строк на подання відзиву до 17.11.2021 та врахувати поданий відповідачем відзив та докази на його обґрунтування під час розгляду цієї справи.
Ухвалою суду від 13.01.2022 клопотання відповідача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду залишене без задоволення, судовий розгляд справи відкладено (а.с. 77).
27.01.2022 надійшли письмові пояснення представника позивача з розширеним розрахунком суми позову (а.с. 8994).
Інші заяви по суті справи не надходили.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення, в яких зазначав, що строк позовної давності у даному випадку переривався здійсненням сплати відповідачами за надані послуги, а саме у квітні 2017 р. на суму 848,31 грн., у вересні 2017 р. на суму 300,00 грн., у жовтні 2017 р. на суму 2 211,79 грн. Крім того, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З 12 березня 2020 р. на всій території України встановлено карантин. Позов пред`явлено під час дії карантину. Крім того, відповідачем не здійснювалось періодичної повірки квартирного лічильника гарячої води. ОСОБА_2 є споживачем комунальних послуг, а тому в неї наявний обов`язок щодо їх оплати. Просив позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, що наведені у відзиві на позов. Просив в задоволенні позову відмовити. В судове засідання, призначене на 12.05.2022, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином телефонограмою, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надавав. Враховуючи викладене, суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд вважав за можливе розглянути справу за її відсутності.
Заслухавши пояснення учасників процесу, які з`явились в судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.10.2021 (а.с. 4647).
Також у вказаній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2 (а.с. 16).
Договір між сторонами про надання послуг не укладався, у зв`язку із ігноруванням даної пропозиції відповідачами, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись.
Таким чином, відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що надаються Концерном « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у будинок, в якому розташована квартира відповідачів. При цьому, квартира відповідачів знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Розрахунок за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води між споживачами і Концерном «МТМ» обліковується за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 7).
Відтак, доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що інший відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, є неспроможними.
Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги.
Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), що були чинні у спірному періоді, за який виникла заборгованість, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.
Відповідно до п. 29 Правил № 630 споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача.
Судом встановлено, що позивач Концерн «МТМ» протягом спірного періоду з 01.02.2016 по 31.05.2021 надавав послуги централізованого опалення та постачання гарячої води у вищезазначену квартиру. Позивач у розрахунку суми позову та довідці щодо заборгованості за надані послуги вказав, що послуги протягом спірного періоду були надані на загальну суму 78 573,88 грн. Споживачами за вказаний період послуги оплачувались частково на суму 3 360,10 грн., отже, сума заборгованості складає 75 213,78 грн., в тому числі опалення 35 037,37 грн., централізоване постачання гарячої води 40 176,41 грн. (а.с. 710, 11, 8994).
Разом із тим, відповідач ОСОБА_1 заперечує проти стягнення із нього на користь позивача вказаної суми заборгованості, серед іншого, і через необґрунтованість здійснення розрахунку послуги за опалення, оскільки на його думку, при розрахунку застосовано не вірне значення опалювальної площі квартири.
Згідно з п. 2 Правил № 630, опалювальна площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.
Суд зазначає, що розмір опалювальної площі квартири відповідачів, з якої здійснено обчислення заборгованості за надану послугу, у розрахунку заборгованості вказано 47,21 кв.м, а відповідачем ОСОБА_1 зазначається площа 46,5 кв.м., виходячи із даних технічного паспорту на квартиру.
Технічний паспорт на квартиру складено 26.09.2006. У ньому вказано, що загальна площа квартири становить 48,18 кв.м., у тому числі жила 25,0 кв.м, підсобна 21,5 кв.м., корисна площа складає 46,5 кв.м. При цьому, площа лоджії складає 1,68 кв.м. (а.с. 4851).
Згідно з відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно, 28.02.2007 право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_1 із зазначенням загальної площі квартири 48,18 кв.м. (а.с. 4647).
Отже, дійсно, опалювальна площа квартири має становити 46,5 кв.м.
Зі змісту розширеного розрахунку заборгованості за період з 01.02.2016 по 31.05.2021 за опалення суд встановив, що розрахунок заборгованості зроблено за показниками будинкового приладу обліку, з урахуванням чого визначено на підставі діючих тарифів вартість опалення 1 кв.м. площі, яка помножена на площу квартири відповідачів 47,21 кв.м. Крім того, у цьому розрахунку враховано перерахунки у січні 2018 р. +243,22 грн., у грудні 2019 р. 307,63 грн., у січні 2020 р. -134,20 грн., у березні 2020 р. -31,76 грн., у квітні 2020 р. -57,71 грн.
Разом із тим, враховуючи, що опалювальна площа квартири становить 46,5 кв.м, судом з урахуванням даних розрахунку щодо діючого тарифу та вартості опалення 1 кв.м площі шляхом множення цієї вартості на опалювальну площу 46,5 кв.м. помісячно та з урахуванням вищезазначених перерахунків визначено, що загальний розмір заборгованості має становити 34 506,09 грн., а не 35 037,37 грн. як вказано позивачем.
Лютий 2016 р. 11,0307х46,5=512,93 грн.
Березень 2016 р. 10,2131х46,5=474,91 грн.
Квітень 2016 р. 3,2706х46,5=152,08 грн.
Жовтень 2016 р. 5,8106х46,5=270,19 грн.
Листопад 2016 р. 18,2848х46,5=850,24 грн.
Грудень 2016 р. 30,6088х46,5=1 423,31грн.
Січень 2017 р. 25,8136х46,5=1 200,33 грн.
Лютий 2017 р. 37,9300х46,5=1 763,75 грн.
Березень 2017 р. 22,7520х46,5=1 057,97 грн.
Жовтень 2017 р. 3,6850х46,5=171,35 грн.
Листопад 2017 р. 19,3686х46,5=900,64 грн.
Грудень 2017 р. 19,9089х46,5=925,76 грн.
Січень 2018 р. 31,1486х46,5+243,22=1691,63 грн.
Лютий 2018р. 27,7477х46,5=1 290,27 грн.
Березень 2018 р. 29,8383х46,5=1 387,48 грн.
Квітень 2018 р. 4,8355х46,5=224,85 грн.
Листопад 2018 р. 18,7589х46,5=872,29 грн.
Грудень 2018 р. 28,3362х46,5=1 317,63 грн.
Січень 2019 р. 39,2755х46,5=1 826,31 грн.
Лютий 2019 р. 31,3415х46,5=1 457,38 грн.
Березень 2019 р. 24,0038х46,5=1 116,18 грн.
Квітень 2019 р. 6,7954х46,5=315,99 грн.
Листопад 2019 р. 24,8763х46,5=1 156,75 грн.
Грудень 2019 р. 26,7385х46,5-307,63=935,71 грн.
Січень 2020 р. 27,9578х46,5-134,20=1 165,84 грн.
Лютий 2020 р. 29,0540х46,5=1 351,01 грн.
Березень 2020 р. 14,8960х46,5-31,76=660,90 грн.
Квітень 2020 р. 12,2244х46,5-57,71=510,72 грн.
Листопад 2020 р. 22,7710х46,5=1 058,85 грн.
Грудень 2020 р. 30,4720х46,5=1 416,95 грн.
Січень 2021 р. 34,3919х46,5=1 599,22 грн.
Лютий 2021 р. 32,8776х46,5=1 528,81 грн.
Березень 2021 р. 31,0424х46,5=1 443,47 грн.
Квітень 2021 р. 10,2019х46,5=474,39 грн.
Всього за період з лютого 2016 р. по квітень 2021 р. включно 34 506,09 грн.
Крім того, відповідач ОСОБА_1 заперечував щодо обґрунтованості розрахунку суми заборгованості в частині визначення розміру боргу за послуги з постачання гарячої води, оскільки цей розрахунок позивач здійснив з урахуванням норм споживання, у той час як у квартирі встановлено прилад обліку лічильник.
Згідно з копією акту приймання та обліковування приладу вузлів обліку абонентського вводу від 25.04.2001, представниками ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» в присутності мешканця ОСОБА_3 зафіксовано факт приймання та обліковування вузла обліку абонентського вводу у квартирі АДРЕСА_2 , тип прибору EV-3, заводський номер 080847, опломбований та встановлений у 4 кварталі 2000 р., із первинними показами 1,86 куб.м (а.с. 52). Прилад обліку встанолвлено згідно Технічних умов, наданих ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» (а.с. 5354).
У подальшому, вказаний прилад обліку було замінено, та 14.01.2005 представником КП «ВРЕЖО № 13» ЖЕУ № 51 і ОСОБА_3 складено акт приймання та облікування приладів обліку абонентського вводу гарячої води, згідно з яким вказано про встановлення, опломбування приладу обліку типу ААВ із заводським номером 99080847 та його повірку у жовтні 2004 року. Зафіксовано його покази 0179,0 куб.м (а.с. 55).
У паспорті на цей прилад обліку зазначено, що повірка має проводитися із періодичністю 36 місяців, тобто 1 раз на три роки (а.с. 56).
Відтак, чергові повірки лічильника мали проводитись у жовтні місяці 2007, 2010, 2013, 2016, 2019 р.р.
Згідно з наданим позивачем розширеним розрахунком суми заборгованості, протягом періоду з лютого 2016 р. по травень 2018 р. нарахування по оплаті за послуги з гарячого водопостачання проводилось відповідачам за показами приладу обліку гарячої води. Всього за даний період було нараховано оплати на суму 3 360,10 грн., з яких дана сума була повністю сплачена відповідачами. Кінцеві покази лічильника станом на травень 2018 р. зафіксовані в розрахунку 886,55 куб.м (а.с. 9192).
Починаючи з червня 2018 р. нарахування з оплати за послуги з гарячого водопостачання проводилось за встановленими нормами, так як лічильник не пройшов періодичну повірку, норма становить 0,140 куб.м на добу на одну людину. За період з червня 2018 р. по травень 2021 р. відповідачам нараховано за дану послугу 40 176,41 грн. на 4 осіб (а.с. 9294). У той же час, у розрахунку суми позову, доданому до позовної заяви, зазначено про нарахування на 3 осіб, а у довідці про розмір заборгованості про проживання у квартирі АДРЕСА_3 осіб відповідачів. Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про необґрунтованість проведеного позивачем розрахунку розміру плати за гаряче водопостачання протягом періоду червень 2018 р. травень 2021 р.
Вже після початку розгляду даної справи, 15.11.2021 відповідач ОСОБА_1 надіслав Концерну «МТМ» заяви про здійснення перерахунку за весь період, зазначивши показники приладу обліку станом на 15.11.2021 974,38 куб.м. (а.с. 6061). Разом із тим, у судовому засіданні встановлено, що заява ОСОБА_1 про перерахунок заборгованості належним чином не розглянута і жодної відповіді на цю заяву йому не надано.
Таким чином, можна стверджувати, що за період з червня 2018 р. по 15.11.2021 відповідачами було спожито 87,83 куб.м. гарячої води (974,38-886,55=87,83). Проте, як вказує позивач у розширеному розрахунку суми боргу, з червня 2018 р. показання лічильника не можуть враховуватись, оскільки він не пройшов чергову повірку.
В матеріалах справи відсутні докази того, що лічильник повірявся у 2007, 2010, 2013, 2016 р.р. Проте, зазначені обставини не перешкоджали позивачеві враховувати його покази аж до червня 2018 р. У судовому засіданні представником позивача також не було зазначено доказів того, що попередня повірка лічильника була здійснена у червні 2014 р.
Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" (у редакції, станом на 02 серпня 2017 року) періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання, якщо інше не встановлено договором, укладеним відповідно до законів, що регулюють відносини у сферах електроенергетики та газопостачання.
Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки.
Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну енергію і газ) проводиться за рахунок тарифів на електро- і газопостачання або за рахунок постачальника послуг комерційного обліку. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 15 Правил № 630 засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.
Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.
Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02.08.2017 та Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1344 від 02.11.2017, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.
Таким чином, до 28.11.2017 періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, а з 29.11.2017 повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів.
Представник Концерну «МТМ» в судовому засіданні не заперечував, що наступні повірки лічильника повинні були проведені в жовтні 2007, 2010, 2013, 2016, 2019 р.р.
Отже, на час виникнення обов`язку здійснити повірку засобу квартирного приладу обліку води, тобто в межах спірного періоду в жовтні 2016 р., така повірка мала бути здійснена позивачем за його рахунок, а у жовтні 2019 р. за рахунок відповідачів.
Процедуру подання засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) визначено Порядком подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 № 474 (далі Порядок).
Відповідно до п. 7 Порядку виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за встановленою формою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем.
Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, виконавцем яких є Концерн «МТМ», тому саме позивач повинен нести відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у квартирі відповідачів, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки до 29.11.2017.
Відповідно до вимог вищезазначеного Порядку виконавець зобов`язаний проінформувати споживача про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки, і надання вказаної інформації чітко регламентовано, а саме шляхом надсилання повідомлення за встановленою формою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем.
Таким чином, законодавством зроблено акцент на належному повідомленні споживача.
Посилання представника позивача на належне повідомлення відповідачів про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки шляхом надсилання рахунків про сплату з відповідною інформацією не можна вважати належним повідомленням відповідачів, оскільки в такому разі відсутні підтвердження отримання таких повідомлень саме відповідачами, які і не були надані представником позивача на підтвердження своїх доводів.
За таких обставин, без надання підтверджень належного повідомлення відповідачів про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки і невжиття заходів щодо своєчасної повірки засобу обліку гарячої води, встановленого у квартирі відповідачів, в жовтні 2016 року та в жовтні 2019 року, дії позивача щодо нарахування вартості послуг з постачання гарячої води по денній нормі споживання, тим більше на 4 особи за відсутності доказів проживання в квартирі саме 4 осіб, є безпідставними.
Разом із тим, предметом позову є стягнення заборгованості по гарячому водопостачанню станом на 01.06.2021. Відповідачі не надали суду відомостей про покази лічильника станом на 01.06.2021, що позбавляє суд можливості встановити дійсну кількість спожитої гарячої води відповідачами протягом спірного періоду та, відповідно, розрахувати розмір заборгованості, яку належить стягнути з відповідачів.
Тому, оскільки позовні вимоги в частині заборгованості з оплати послуг гарячого водопостачання за період з червня 2018 р. по травень 2021 р. включно ґрунтуються на розрахунку за нормами споживання, щодо якого суд дійшов висновку про його неправомірність, тому суд вважає за необхідне в задоволенні цієї частини позовних вимог відмовити, що не позбавляє позивача права у подальшому заявити до стягнення з відповідачів заборгованість за цей період, обчислену з урахуванням показань приладу обліку.
У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг гарячого водопостачання за період з лютого 2016 р. по травень 2018 р. на суму 3 360,10 грн. також слід відмовити, оскільки зазначена сума заборгованості була повністю сплачена відповідачами протягом вказаного періоду, про що міститься відомості у розширеному розрахунку суми позову.
Суд вважає заяву відповідача ОСОБА_1 , викладену у відзиві на позов, про застосування строків позовної давності обґрунтованою щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з централізованого опалення з таких підстав.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
У даному випадку переривання строку позовної давності зі сплати за послуги з централізованого опалення не відбувалось, оскільки протягом спірного періоду з лютого 2016 р. по травень 2021 р. відповідачі взагалі не сплачували позивачеві грошові кошти за цю послугу. Оплата відповідача здійснювалась лише за послугу з гарячого водопостачання за період з лютого 2016 р. по травень 2018 р. на суму 3 360,10 грн. Отже, суд доходить висновку, що відповідачі протягом вказаного періоду не здійснили дій, які б свідчили про визнання свого боргу саме з оплати послуги з централізованого опалення.
30.03.2020 Верховна Рада України прийняла Закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину.
Зокрема, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України було визначено, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину.
За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі.
З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02.04.2020, не є продовженими.
Між тим, строк позовної давності по заборгованості з оплати послуги з централізованого опалення Концерну «МТМ» за лютий 2016 р. сплинув 20 березня 2019 р., за березень 2016 р. 20 квітня 2019 р., за квітень 2016 р. 20 травня 2019 р., за травень 2016 р. 20 червня 2019 р., за червень 2016 р. 20 липня 2019 р., за липень 2016 р. 20 серпня 2019 р., за серпень 2016 р. 20 вересня 2019 р., за вересень 2016 р. 20 жовтня 2019 р., за жовтень 2016 р. 20 листопада 2019 р., за листопад 2016 р. 20 грудня 2019 р., за грудень 2016 р. 20 січня 2020 р., за січень 2017 р. 20 лютого 2020 р., за лютий 2017 р. 20 березня 2020 р. Вказані строки не припадають на час дії карантину. Відтак, за цими позовними вимогами, які складають загальну суму 6 647,74 грн., строк позовної давності сплинув, що є підставою для відмови в позові у цій частині вимог.
У іншій частині спірного періоду, тобто з березня 2017 р. по травень 2021 р. строки позовної давності припадають на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову 15.07.2021, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст. 12 Перехідних положень до Цивільного кодексу України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину. А тому заборгованість за вказаний період підлягає стягненню з відповідачів.
Визначаючи її розмір, суд, з урахуванням проведеного судом розрахунку по дійсній опалювальній площі квартири, вважає, що розмір стягнення має становити за період з березня 2017 р. по травень 2021 р. суму у розмірі 27 858,35 грн.
Таким чином, позов Концерну «МТМ» слід задовольнити частково шляхом стягнення з відповідачів солідарно суми заборгованості за надані послуги за період з березня 2017 р. по травень 2021 р., яка складає 27 858,35 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 839,90 грн. (37% від 2 270,00 грн.), тобто по 419,95 грн. з кожного відповідача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд
Позов концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з березня 2017 р. по травень 2021 р. розміром 27 858 (двадцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 35 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь концерну «Міські теплові мережі» судові витрати зі сплати судового збору розміром 419 (чотириста дев`ятнадцять) грн. 95 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь концерну «Міські теплові мережі» судові витрати зі сплати судового збору розміром 419 (чотириста дев`ятнадцять) грн. 95 коп.
Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 12 травня 2022 р.
Повний текст рішення виготовлено 13 травня 2022 р.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач концерн «Міські теплові мережі», , юридична адреса: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137;

Відповідачі:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А.В. Шалагінова