Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.05.2022 Справа №607/1461/22

провадження №2/607/1591/2022

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Крупи О.А.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_1 є колишнім колгоспним двором, членами якого були ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.06.2011 визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частину житлового будинку з прибудовою з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , яка належала померлому. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка за життя склала заповіт, яким все своє майно, яке буде належати їй на день смерті заповіла ОСОБА_1 . Позивач спадщину прийняла, шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на ј частину житлового будинку з прибудовою з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 приватним нотаріусом їй було відмовлено, у зв`язку із тим, що право власності на житловий будинок належить колгоспному двору та відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності померлої ОСОБА_4 . А тому позивач просить визнати за нею право власності на ј частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.02.2022 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, проте подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, попередньо звернувшись до суду із заявою із змісту якої вбачається, що останній не заперечує проти задоволення заявлених позивачем позовних вимог та просить справу розглядати без його участі. Із наслідками визнання позову відповідачем ознайомлений.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Згідно довідок №№5-03, 5-04 виданих Почапинським старостинським округом Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 17.01.2022, будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , рахувалось за ОСОБА_3 , станом на 01.07.1990 та 15.04.1991 двір колгоспний, членами якого були: голова двору ОСОБА_3 , 1953 року народження (помер); дружина ОСОБА_4 , 1954 року народження (померла), дочка ОСОБА_1 , 1979 року народження; син ОСОБА_2 , 1977 року народження.

Згідно Інформаційної довідки №1399 про технічний стан нерухомого майна від 09.11.2021 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро, будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . Раніше будинковолодіння рахувалося по АДРЕСА_2 . Підвал літ. «В» раніше рахувався погріб літ «Пг». Загальна площа змінилась за рахунок добудови прибудови « НОМЕР_1 » загальною площею 19,5 кв.м. та влаштування арки. Дозвільні документи на добудову прибудови «а3» загальною площею 19,5 кв.м на будівництво гаража з підвалом літ "В" замовником не надані.

Відповідно до Інформаційної довідки №1400 від 09.11.2021 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30.12.1988 та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим №121. Державна реєстрація права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 в бюро не проведена.

Як вбачається з свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 30.12.1988 Виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР, на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів №275 від 21.11.1988 «Про оформлення права власності на жилі будинки», цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 , належить колгоспному двору, що складається з 4-х членів, головою якого є ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 17.02.1979 року, ОСОБА_5 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області та її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

27.10.2000 ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 видане Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, у зв`язку з чим позивач змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , яке видане Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 07.10.2010.

12.04.2011 державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1-561, на земельну ділянку, площею 0,17 га, кадастровий номер :02:0010165, за адресою: с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області з цільовим призначенням, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належала померлому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.06.2011, визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частки житлового будинку з прибудовою з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

03.04.2018 сільським головою Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Палигою М.С., посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №12 заповіт згідно якого ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона згідно із законом буде мати право заповідає ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 видане Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 02.06.2021.

Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. №1/02-14 від 04.01.2021, встановлено, що у справах приватного нотаріуса заведена спадкова справа за № 40/2021, після смерті ОСОБА_4 , за заявою ОСОБА_1 , про прийняття спадщини за заповітом за № 95 від 26.10.2021. При розгляді документів поданих ОСОБА_1 для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено, що житловий будинк з прибудовою з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 належить колгоспну двору, а правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності померлої ОСОБА_4 на дане майно відсутній, а тому ОСОБА_1 відмовлено у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно технічного паспорта на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який виготовлений 05.05.2011 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , житловий будинок АДРЕСА_1 , побудований у 1986 році.

Як роз`яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990.

Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК У PCP 1963 в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Враховуючи вищенаведене житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 належав кожному з членів колгоспного двору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в рівних частках по 1/4 частці.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01.07.1990. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відтак, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну померлій відповідну частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу вимог ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона згідно із законом буде мати право заповіла ОСОБА_1 .

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , шляхом подання заяви приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. про прийняття спадщини за заповітом №95 від 26.10.2021, однак позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно, зокрема на ј житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстанолючих документів та державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок.

За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

Щодо правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове майно, то суд виходить з наступного. Пунктом 18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 , погодженої заступником Голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966, яка була чинною набуття сторонами по справі та спадкодавцем у власність майна колгоспного двору, передбачено процедуру отримання правовстановлюючого свідоцтва на право власності. Зокрема, у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору.

ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 отримував свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок АДРЕСА_1 , видане виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР 30.12.1988 та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 241, що слідує з копії цього документу.

ОСОБА_4 , як члену колгоспного двору належить право власності на ј частку будинку АДРЕСА_1 , однак правовстановлюючий документ на її ім`я не видавався.

Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що спадкові права позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця майна померлого члена колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею права власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була здійснена самочинна добудова «а3», загальною площею19,5 кв.м., яка не прийнята в експлуатацію.

Згідно Інформаційної довідки № 1399 про технічний стан нерухомого майна від 09.11.2021, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, дозвільні документи на добудову прибудови «а3», загальною площею 19,5 кв.м. на будівництво гаража з підвалом літ. «В» ( рік побудови 2012) замовником не надані, як і не представлено таких документів суду.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.12.2003 № 146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_4 за життя не набула права власності на самочинне збудоване майно, а тому воно не може бути предметом спадкування та переходити до інших осіб - спадкоємців у розумінні ст. 1216 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на прибудову «а3» загальною площею 19,5 кв. м. не підлягає задоволенню, оскільки не належали ОСОБА_4 за життя на праві власності або будь-якому іншому речовому праві.

Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , за виключенням прибудови «а3» загальною площею 19,5 кв. м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 13 травня 2022 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець