Справа №760/1151/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивувало тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 04 грудня 2009 року.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 30 листопада 2020 року становить 74386 гривень 76 копійок, з яких: 55124 гривні 44 копійки - заборгованість за кредитом, 19262 гривні 32 копійки - заборгованість за простроченими відсотками.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 55124 гривні 44 копійки за кредитним договором № б/н від 04 грудня 2009 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що вона визнає заявлені вимоги частково. Зазначено, що відповідно до виписки по її рахунку борг виник 16 червня 2018 року в сумі 228 гривень 35 копійок. За період з 16 червня 2018 року по 27 липня 2018 року заборгованість за картковим рахунком у результаті користування нею лімітом зросла до 25332 гривні 96 копійок. У подальшому з 27 липня 2018 року по 01 березня 2020 року борг формувався за рахунок додавання позивачем до основного боргу сум, що складалися з процентів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте ці суми не відповідають офіційному індексу інфляції за кожен період нарахування. Також нараховувалась пеня за прострочку за кредитом, яка не передбачена жодним з укладених з позивачем угод. Банк у позові посилається на Умови та Правила в редакції, що почали діяти з 01 березня 2019 року, про які відповідача не було письмово повідомлено та погоджено. Крім того, у загальну суму боргу нараховувались відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5 відсотка, що не передбачено жодним з наданих позивачем доказів. Також, з виписки по рахунку вбачається систематичне зарахування банком в рахунок основного боргу щомісячного платежу за послугою «Миттєва розстрочка», що договором не передбачено. Позивачем не надано жодного доказу укладення договору про споживчий кредит, а тому нарахування суми боргу в розмірі 29791 гривні 48 копійок є незаконним.

З відповіді на відзив представника позивача вбачається, що вона підтримує викладене у позовній заяві та просить її задовольнити. Зазначено, що відповідачем підписана заява на отримання кредиту, що підтверджує той факт, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, які разом складають між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 11 років та відповідач не зверталась в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок і повністю погодилась з ними, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення боргу. Відповідач користувалась грошима отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення таких операцій є неможливим без наявності картки.

Згідно Умов та Правил сервіс «Миттєва розстрочка» це послуга банку, яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна Gold». Терміновість кредиту визначається кількістю платежів, яку вибрав клієнт. Платність визначається комісією за користування кредитом, яка сплачується одночасно з погашенням кредиту рівними частинами з кожним платежем. Повернення визначається вимогою погасити кредит не більше ніж за вибрану клієнтом кількість платежів. Кредит повертається шляхом встановлення клієнтом регулярного платежу з картки клієнта в розмірі щомісячного платежу за кредитом і проводиться банком на підставі договірного списання. Рахунок відкривається індивідуально для кожного клієнта в момент авторизації операції по сервісу «Миттєва розстрочка». У разі списання регулярного платежу по сервісу з кредитних коштів, клієнт сплачує комісію карти в розмірі 4 % від суми платежу. Оскільки послуга «Миттєва розстрочка» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається.

З заперечень на відповідь на відзив відповідача вбачається, що вона підтримує викладене у відзиві на позовну заяву. Зазначено, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що нею була здійснена процедура авторизації, а тому банком була самовільно підключена послуга «Миттєва розстрочка», на яку вона не надавала згоди. Також, позивач зазначає про те, що клієнт повинен сплачувати комісію за карткою в розмірі 4 %, проте як випливає з наданих позивачем документів базова ставка за картковим рахунком складає 2,5 %, що вказує на невірний розрахунок заборгованості.

З письмових пояснень представника позивача вбачається, що вона підтримує викладене у позові та відповіді на відзив та просить суд ухвалити рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 04 грудня 2009 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої банк відкрив відповідачу картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано 55124 гривні 44 копійки - заборгованість за кредитом, 19262 гривні 32 копійки - заборгованість за простроченими відсотками.

Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача лише заборгованість за кредитом у розмірі 55124 гривні 44 копійки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У матеріалах справи міститься довідка АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що між банком та відповідачем був підписаний кредитний договір № б/н, за яким останній було надано кредитні картки.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача вбачається, що з 04 грудня 2009 року по кредитній картці був встановлений кредитний ліміт в сумі 500 гривень, який в подальшому збільшувався.

У такому випадку факт укладення кредитного договору між сторонами є доведеним саме згідно з анкетою-заявою, яка додана позивачем до позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості станом на 30 листопада 2020 року вбачається, що заборгованість за кредитом складає 55124 гривні 44 копійки.

З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що відповідно до виписки по її рахунку борг виник 16 червня 2018 року в сумі 228 гривень 35 копійок. За період з 16 червня 2018 року по 27 липня 2018 року заборгованість за картковим рахунком у результаті користування нею лімітом зросла до 25332 гривні 96 копійок. У подальшому з 27 липня 2018 року по 01 березня 2020 року борг формувався за рахунок додавання позивачем до основного боргу сум, що складалися з процентів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте ці суми не відповідають офіційному індексу інфляції за кожен період нарахування. Також нараховувалась пеня за прострочку за кредитом, яка не передбачена жодним з укладених з позивачем угод. Банк у позові посилається на Умови та Правила в редакції, що почали діяти з 01 березня 2019 року, про які відповідача не було письмово повідомлено та погоджено.

Також, з виписки по рахунку вбачається систематичне зарахування банком в рахунок основного боргу щомісячного платежу за послугою «Миттєва розстрочка», що договором не передбачено.

Відповідач зазначає про те, що процедуру авторизації для підключення послуги «Миттєва розстрочка» вона не проходила, а тому банком була самовільно підключена зазначена послуга, на яку вона не надавала згоди.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно п. 3 цього Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, зокрема, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, підтверджує заборгованість відповідача за виданим кредитом.

Разом з тим, відповідач заперечує стосовного того, що вона проходила процедуру авторизації для підключення послуги «Миттєва розстрочка».

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Позивачем доказів на підтвердження авторизації відповідача для отримання послуги «Миттєва розстрочка» суду не надано.

З виписки по рахунку вбачається, що розмір заборгованості відповідача почав збільшуватися з 28 липня 2018 року з моменту відрахування щомісячних платежів за послугою «Миттєва розстрочка», згоду на підключення якої відповідач не надавала.

Відповідно до виписки по рахунку станом на 27 липня 2018 року заборгованість відповідача по кредиту становить 25332 гривні 96 копійок, що не заперечується ОСОБА_1 .

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для стягнення із відповідача суми непогашеного кредиту у розмірі 25332 гривні 96 копійок.

З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 2102 гривні судового збору.

Керуючись статтями 207, 526, 530, 549, 610, 633, 634, 638, 1054 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 25332 гривні 96 копійок та 2102 гривні судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: