Постанова

Іменем України

12 травня 2022 року

м. Київ

справа № 695/2801/14-ц

провадження № 61-482св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

стягувач - ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження - Золотоніський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Вініченка Б. Б., Новікова О. М., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого Золотоніським міськрайонний судом Черкаської області у справі № 695/2801/14-ц.

Короткий зміст скарги

28 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та рішення Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого Золотоніським міськрайонний судом Черкаської області у справі № 695/2801/14-ц.

Скаргу обґрунтовано тим, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 вересня 2014 року у справі № 695/2801/14-ц стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2014 року і до закінчення навчання та не пізніше, ніж до досягнення ним 23 років.

На виконання вказаного рішення суду Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області 02 вересня 2014 року видав виконавчий лист.

Заявник вказував, що оскільки у виконавчому листі від 02 вересня 2014 року було допущено описку, а саме не зазначений розмір частки від заробітку (доходу) ОСОБА_1 , ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2019 року виправлено помилку, шляхом видачі нового виконавчого листа, в якому зазначено: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2014 року і до закінчення навчання та не пізніше, ніж до досягнення ним 23 років.

Постановою державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 липня 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 44886480 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Золотоніським міськрайонний судом Черкаської області у справі № 695/2801/14-ц за несплату заборгованості за аліментами на ОСОБА_1 накладено штраф на користь ОСОБА_2 в сумі 6 504,01 грн.

Заявник зазначав, що його вини в тому, що аліменти нараховувалися у неналежній сумі немає, він сплачував аліменти відповідно до розміру, нарахованого державним виконавцем на підставі виконавчого листа від 02 вересня 2014 року, а із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі стягувач звернулася до суду лише в 2019 році.

З таких підстав ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів в сумі 32 520,08 грн та зобов`язати здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів по час закінчення ОСОБА_3 навчання у Золотоніському технікумі ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету, тобто до 30 червня 2016 року та визнати протиправною і скасувати постанову старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прокопенко В. В. про накладення штрафу на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП №44886480 від 01 липня 2020 року та накладення штрафу у розмірі 6 504,01 грн.

Короткий зміст рішень судів

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого Золотоніським міськрайонний судом Черкаської області у справі № 695/2801/14-ц задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів у сумі 32 520,08 грн та зобов`язано державного виконавця міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів із розрахунку по час закінчення навчання ОСОБА_3 у Золотоніському технікумі ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету, тобто до 30 червня 2016 року.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого Золотоніським міськрайонний судом Черкаської області у справі № 695/2801/14-ц в частині визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прокопенко В. В. про накладення штрафу на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП №44886480 від 01 липня 2020 року закрито.

Роз`яснено ОСОБА_1 право звернутись із цією вимогою до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що під час проведення розрахунку розміру заборгованості за аліментами державний виконавець не взяв до уваги, що судовим рішенням від 02 вересня 2014 року у справі № 695/2801/14-ц встановлений обов`язок ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання повнолітнього сина до закінчення навчання у Золотоніському технікумі ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету, яке згідно з довідкою № 263 від 19 червня 2014 року закінчилося 30 червня 2016 року.

Скарга ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про накладення на нього штрафу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до юрисдикції адміністративного суду.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07 жовтня 2020 року в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів у сумі 32 520,08 грн та зобов`язання здійснити розрахунок заборгованості скасовано і скаргу в цій частині залишено без розгляду.

В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув скаргу по суті без поновлення строку на звернення до суду.

Ухвала суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі щодо вимоги про скасуванню постанови державного виконавця про накладення штрафу на ОСОБА_1 не оскаржувалася і апеляційним судом не переглядалася.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

27 квітня 2022 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 травня 2022 року визначено наступний склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Мартєв С. Ю., Петров Є. В., Сердюк В. В., Стрільчук В. А.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не повно з`ясував обставини справи та дослідив докази. Заявник вказує, що на поважність пропуску строку на оскарження дій державного виконавця він вказував у своїй скарзі та порушував перед судом першої інстанції питання про поновлення пропущеного строку.

Відзив на касаційну скаргу

У березні 2021 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що головним державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області видано довідку від 28 жовтня 2019 року про наявність заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 , в якій вказано, що заборгованість станом на 26 жовтня 2019 року становить 32 520,58 грн (а. с. 19).

Постановою головного державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 липня 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 44886480 при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області у справі № 695/2801/14-ц на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 6 504,01 грн у зв`язку з несплатою аліментів на суму 32 520,08 грн (а. с. 5).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений із поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчать про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20) та від 15 вересня 2021 року у справі № 760/13967/20 (провадження № 61-5712св21).

За загальним правилом строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, або відсутні докази поважності причин пропуску такого строку, скарга залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має важливе значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку на оскарження дій державного виконавця, необхідно виходити з фактичних обставин справи, поведінки заявника та особливостей правозастосовчої практики з питань розгляду такої категорій справ. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок, що при вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, серед іншого, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що внаслідок порушення норм процесуального права суд першої інстанції розглянув по суті скаргу на дії посадової особи органу державної виконавчої служби, подану із пропуском строку, встановленого частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 449 ЦПК України, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

В матеріалах цивільної справи наявні копії довідок про розмір заборгованості платника аліментів як за 2018, так і за 2019 рік. За умови подання боржником нових письмових доказів та наведення відповідних доводів розмір заборгованості може бути перерахований державним виконавцем.

Отже, наведене свідчить про те, що у цій справі боржник не позбавлений можливості клопотати перед державним виконавцем про складення актуального розрахунку заборгованості, а у випадку незгоди із складеним розрахунок - у встановлені законом процесуальні строки оскаржити дії державного виконавця до суду.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції, не свідчать про порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:А. І. Грушицький С. Ю. Мартєв Є. В. Петров В. В. Сердюк В. А. Стрільчук