Справа № 510/181/21
Провадження № 2/510/423/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.22 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Пройка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 у судові засідання, які призначалися на 21.04.2022р., 28.04.2022р., будучи повідомленою в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, яка передбачає, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, - до суду не явилась.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 ; копія довіреності від 16.09.2002р.; копія довідки характеристики на житловий будинок; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.06.1994р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 29.12.2018р.; копія технічного паспорту на спірний житловий будинок станом на 29.03.2022р.; копія довідки КП «Ренійське БТІ» від 17.03.2022р. №34; копія рішення Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області від 19.09.2002р. №43 про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки під житлову забудову; копія домової книги на будинок.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.06.1994р. ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 .

У 2002р. позивачка домовилась із ОСОБА_2 про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 . Позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на будинок (які були в неї в наявності). У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення угоди купівлі-продажу нерухомості відповідачка забрала свої речі і виїхала до іншої держави, де у теперішній час мешкає. На випадок виникнення необхідності в оформленні документів на будинок, відповідачка 16.09.2002р. залишила довіреність на ім`я ОСОБА_4 (строк дії довіреності вийшов 16.09.2005р.).

Отже, у 2002р. житловий будинок перейшов у володіння та розпорядження позивачки, вона фактично мешкає в ньому разом із своєю родиною. Позивачка зверталась до відповідних органів за оформленням права власності на спірний житловий будинок, однак, це є неможливим, оскільки відсутній документ, на підставі якого було вчинено купівлю-продаж об`єкту нерухомості, а сама відповідачка відсутня на території України і будь-яким чином зв`язатися із нею в даний час неможливо.

Незважаючи на це, позивачка фактично, відкрито володіє нерухомістю, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги з 2002р. і до теперішнього часу, вона користується вищевказаною нерухомістю, яка весь цей час не витребувалася із володіння позивачки відповідачкою. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що має право на вищевказаний житловий будинок з підстав ст. 344 ЦК України, а саме за набувальною давністю.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Як було встановлено судом, позивачка у справі у 2002р. фактично домовилась із відповідачкою про купівлі-продажжитлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 . Сторони не укладали між собою договір купівлі-продажу в письмовому вигляді, не зверталися до нотаріуса за його оформленням та завіренням. Таким чином, після досягнення домовленості із відповідачкою щодо купівлі-продажу нерухомості (предмет, ціна), позивачка перейшла мешкати до придбаного будинку, зробила там ремонт, а відповідачка виїхала з нього та за межі держави.

Виходячи із ситуації, що склалася, в даній справі вбачаються підстави для визнання за позивачкою права власності на спірний житловий будинок в порядку набувальної давності.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як виходить з доводів позивачки, з 2002р. по теперішній час вона безперервно, відкрито володіє будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ним, проводить ремонти, використовує його за цільовим призначенням та ін. За весь час володіння позивачкою житловим будинком відповідачка не пред`являла до неї жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брала участі в його утриманні та не несла витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідачка не надала відзиву на позов.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою житловим будинком є добросовісним, правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником будинку, сплачувала комунальні платежі за його утримання, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що спірний житловий будинок цілком з законних підстав перейшов у володіння та користування ОСОБА_1 , внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 128, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за набувальною давністю право власності на:

житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 (який в цілому складається з: житлового будинку літ. А загальною площею 178 кв.м., житловою площею 34,30 кв.м., підсобною площею 143,70 кв.м.; тамбуру літ. а; прибудови літ. А1; прибудови літ. А2; прибудови літ. Д; вбиральні літ. Е; огорожі № 1, 2; споруди №3), що належав ОСОБА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК