Справа № 444/3802/21
Провадження № 2/444/317/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

10 травня 2022 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у залі суду у місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконком Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, як орган опіки і піклування про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконком Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, як орган опіки і піклування про позбавлення батьківських прав. Просить позбавити відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його дітей, а саме, сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина, ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 з підстав зазначених у позові.

Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином. Однак, на адресу суду подала клопотання в підтримку позову на підставі заявлених мотивів та просить справу слухати у їх відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Судовий збір, сплачений нею при зверненні в суд із даним позовом, з відповідача в її користь просить не стягувати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від відповідача не надходило на адресу суду клопотань, письмових пояснень, відзиву на позовну заяву.

Третя особа - представник служби у справах дітей Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, як орган опіки і піклування в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву, в якій просить слухання справи проводити у його відсутності. При розгляді даної справи повністю покладається на рішення суду.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , 13.11.2012 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 у Липницькій сільській раді Жовківського району Львівської області, актовий запис № 20. Як наслідок, нею було змінено прізвище із ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

Однак, рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16.05.2016 року у справі № 444/668/16-ц, провадження № 2/444/438/2018 даний шлюб було розірвано. Дане рішення суду набрало законної сили 14.06.2016 року, що підтверджується копією такого (а.с.15).

За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей, а саме: син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Погариською сільською радою Жовківського району Львівської області (а.с.16) та син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видане Погариською сільською радою Жовківського району Львівської області 04.06.2014 року (а.с.17).

Батьком дітей є відповідач у справі, ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу із ОСОБА_2 позивач 27.04.2017 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 у виконавчому комітеті Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області, про що цього ж дня було складено відповідний актовий запис № 13. Після державної реєстрації шлюбу позивачкою змінено прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_9 . Викладене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видане виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради 27.04.2017 року (а.с. 18).

Діти сторін проживають разом із матірю - позивачкою по справі, перебувають на її утриманні, виховуються нею та її теперішнім чоловіком.

Факт реєстрації і проживання дітей, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , разом зі позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копією довідки № 1210, яка видана 13.08.2021 року Комунальним підприємством «Рава-Руське будинкоуправління № 2» при Рава- Руській міській раді (а.с.19).

Відповідач не цікавиться інтересами синів, їх потребами, не надає добровільно зі своєї сторони грошей на їх утримання, купівлю одягу, продуктів харчування, для проведення дозвілля, не проявляє заінтересованості в їх розвитку.

З копії довідки № В5/13507, яка видана 23.08.2021 року Жовківським відділом державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.20), вбачається, що згідно бази даних АСВП у Відділі на виконанні не перебували та не перебувають виконавчі провадження, стороною по яких виступає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: село Погарисько.

Позивач у позовній заяві пояснила це тим, що вона ніколи не бажала отримувати аліменти від відповідача на утримання дітей і надалі не бажаю такі отримувати, оскільки сама з теперішнім чоловіком, який сприймає і ставиться до її дітей як до своїх рідних, можуть забезпечити дітей всім необхідним, водночас не хотіла і не хоче, щоб ОСОБА_2 мав хоч найменше право вимагати утримання від дітей в майбутньому.

Судом із позовної заяви встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 не проявляв та не проявляє жодної ініціативи щодо побачень з дітьми.

Як вбачається із змісту Постанови Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь- яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою важливі правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Про ухилення від обов`язків виховувати дитину, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише за умови винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Судом із позовної заяви встановлено та відповідачем не спростовано, що починаючи із 2015 року батько дітей, відповідач у справі, з ними не проводить часу, навіть не проявляє жодного інтересу до синів, не цікавиться їх життям. При цьому позивачем наголошено, що з її сторони ніколи не було жодних перешкод у спілкуванні відповідачу із дітьми, навпаки вона раніше, до реєстрації шлюбу із теперішнім чоловіком, була заінтересована в тому, щоб відповідач приділяв час їхнім спільним дітям, щоб вони не відчували нестачі батьківської уваги та любові. Позивач ніколи не чинила перешкод відповідачу у спілкуванні з синами, їхнім зустрічам.

Згідно копії листа № 4365/02-17 від 03.11.2021 року (а.с.21), Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області як орган опіки та піклування повідомила, що від громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надходило звернень до міської ради з будь-якими проханнями, клопотаннями, заявами, скаргами відносно усунення йому перешкод у спілкуванні із дітьми, побаченні з ними, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, як вбачається із копії листа Відділу поліції № 2 Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області № 9699/42/01-21 від 08.09.2021 року (а.с.22), згідно даних ІТС ІПНП ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із скаргами щодо заборони спілкування з дітьми не звертався.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Як визначено ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей .

З довідки № 02-11/03, яка видана 16.08.2021 року Рава-Руським закладом загальної середньої освіти 1-ІІ1 ступенів № 3 Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, копію якої додаю (а.с.23), вбачається, що ОСОБА_3 дійсно навчається в 3-A класі Рава-Руського ЗЗСО І-ІІІ ступенів № 3 Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області з 02 вересня 2019 року по даний час. За час навчання у закладі вихованням та опікою сина займається мама, ОСОБА_1 та її чоловік, ОСОБА_8 . Вони підтримують з класним керівником тісний зв`язок. Батько ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , навчанням сина жодного разу не цікавився, жодної участі у вихованні сина не брав, дитину із закладу не забирав та на батьківські збори чи виступи не приходив.

Викладеним у довідці № 02-11/02, яка видана 16.08.2021 року Рава-Руським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області (а.с. 24) стверджується, що ОСОБА_4 дійсно навчається в 2-А класі Рава-Руського ЗЗСО І-ІІІ ступенів № 3 Рава- Руської міської ради Львівського району Львівської області з 01 вересня 2020 року по даний час. За час навчання у закладі вихованням та опікою сина займається мама, ОСОБА_1 та її чоловік, ОСОБА_8 . Вони підтримують з класним керівником тісний зв`язок. Батько ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , навчанням сина жодного ралу не цікавився, жодної участі у вихованні сина не брав, дитину із закладу не забирав та на батьківські збори чи виступи не приходив.

Крім того, з довідок, які видані Комунальним некомерційним підприємством Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області «Рава-Руська лікарня», зокрема лікарем- педіатром ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.25-26), вбачається, що на профілактичні огляди і по захворюваннях мати, ОСОБА_1 , особисто приводила дітей, в тому числі ОСОБА_3 , 2013 року народження.

Наведене в комплексі, на думку суду свідчить про те, що батько дітей- відповідач у справі, самоусунувся від виховання синів, не цікавиться їх життям, є байдужим до інтересів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Водночас з сторони позивача створені всі належні умови для проживання, навчання та виховання синів.

Рава-Руська міська рада, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо його малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Викладене підтверджується копією висновку № 5 комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с. 27).

Рішенням виконавчого комітету Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області № 487 від 25.11.2021 року затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини Рава-Руської міської ради № 5 від 18.11.2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо його малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається з його копії (а.с. 28).

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини, які підтверджені відповідними доказами, свідчать про те, що відповідач у справі не піклується жодним чином про фізичний і духовний розвиток синів, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі своєї сторони необхідного харчування, медичного догляду, лікування синів, не спілкується з дітьми взагалі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, навчального та виховного процесу. Сини знаходяться на її повному утриманні та утриманні її чоловіка, ОСОБА_8 .

Наведене вище в комплексі підтверджує, що відповідач байдужий до інтересів дітей, не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання синів в майбутньому.

При вирішенні цього спору суд повинен виходити з інтересів дітей, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка всту пила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків.

Згідно із статтею 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 150 цього Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов`язком.

Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини.

Частиною першою статті 17 Закону України «Пре виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають грунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення у справі «Хант проти України»),

У справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню синів, самоусунувся від таких, свідомо нехтує такими, не цікавиться їх життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не створює умов для нормального спілкування з ними, суд вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки таке позбавлення батьківських прав буде в повній мірі відповідати інтересам самих дітей, їх належному догляду та вихованню зі сторони матері - позивача по справі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 167 СК України особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання.

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зроблено правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має грунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, суд враховує, що позивач не бажає стягнення із відповідача в її користь сплаченого нею судового збору, про що зазначила у п.3 прохальної частини позовної заяви.

Тому, незважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені повністю, питання стягнення з відповідача судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, не підлягає вирішенню, не є предметом розгляду справи, оскільки суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 23, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 15, 141, 164, 165 Сімейного кодексу України суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його дітей, а саме сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз"яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо Львівському апеляційному суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.