Справа № 716/1273/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2022 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Сірик І.С.

за участю секретаря Барабащук О.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача- ОСОБА_4

Третя особа - ОСОБА_5

представника третьої особи Спіжавка А.Ю., ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання недійсним договору. Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_7 . До дня смерті матері вона здійснювала за нею догляд та проживала разом із нею, починаючи з 2002 року і до дня смерті, оскільки мати потребувала сторонньої допомоги через поганий стан здоров`я. Мати неодноразово зазначала, що належну їй квартиру за адресою АДРЕСА_1 вона, як її донька успадкує. Вважає, що оскільки вона здійснювала догляд за матір`ю, проживала разом із нею, від прийняття спадщини не відмовлялася тому вважається такою, що прийняла спадщину. Однак їй стало відомо, що у березні 2006 року між відповідачкою ОСОБА_3 та її матір`ю було укладено договір довічного утримання, згідно якого до відповідачки перейшло право власності на належну її матері квартиру за адресою АДРЕСА_2 . В подальшому на підставі рішення виконавчого комітету Кострижівської селищної ради №10/3 від 31.10.2011 року взамін Договору довічного утримання було видано свідоцтво про право власності від 07.11.2011 року. Позивач зазначає, що основним обов`язком, який виникає у набувача до договором довічного утримання є обов`язок догляду за особою, яка передає своє майно, аж до моменту її смерті. Також у набувача в подальшому існує обов`язок щодо поховання відчужувача до Договором довічного утримання. Вказує, що вона здійснювала догляд за матір`ю, впродовж багатьох років, тоді як формально цей обов`язок був покладений на відповідачку. Похованням матері також вона займалася, а не відповідачка. Крім того, даний договір був укладений під час перебування ОСОБА_8 під час перенесеного інсульту, тому враховуючи вік померлої та незадовільний стан здоров`я, під час укладення договру ОСОБА_7 не усвідомлювала та не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Тому вважає, що Договір довічного утримання укладений між її матір`ю ОСОБА_7 та ОСОБА_3 є таким, що вчинений під впливом помилки та таким, що підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовну заяву підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_8 , являлась її матрі`ю. Після перенесеного інсульту 4 роки та 8 місяців потребувала стороннього догляду, оскільки частина тіла була паралізована. Її донька, відповідач по справі ОСОБА_3 з дитинства, 2- го класу проживала разом із померлою. Особисто вона з матір`ю не проживала. причиною зверення до суду стала подана ОСОБА_5 позовна заява до суду про поділ майна подружжя між ним та її донькою ОСОБА_3 , якби він не звернувся вона також до суду б не подавала позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні визнала позовні вимоги. Зазначила, що дійсно з дитинства проживала разом із бабусею ОСОБА_8 . Після того, як в останньої стався інсульт, бабуся хотіла впорядкувати документи, у зв`язку із цим було запрошено нотаріуса. Оскільки з ОСОБА_8 проживала вона, квартиру передала їй. В 2019 році розірвала шлюб із ОСОБА_5 та на даний час в суді перебуває справа про поділ майна подружжя. Вважає, що спірна квартира колишньому чоловіку не належить.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник третьої особи - Спіжавка А.Ю. в судовому засіданні вказала, що позовні вимоги є надуманими та безпідставними. Даний цивільний позов поданий з метою затягування розгляду цивільної справи щодо поділу майна подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що являється рідною сестрою ОСОБА_1 та відповідно донькою померлої ОСОБА_8 підтвердила той факт, що дійсно померла перенесла інсульт та потребувала сторонього догляду, однак розуміла значення своїх дій. Не розуміє, чому ОСОБА_1 зазначає, що квартира повинна належати їй як спадкоємиці, оскільки вона також є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_8 . Позивачка ОСОБА_1 біля матері не проживала, вона жиле окремо зі своєю сім`єю. До мати приходила і проживала в неї тоді, коли була у сварці зі своїм чоловіком. Крім того зазначила, їх мати з 2006 року по 2010 рік в лікарні не була. Спірна квартиру матір залишила для онуки ОСОБА_3 , оскільки вона з нею проживала.

Свідок ОСОБА_10 зазначила, що проживає по сусідству з ОСОБА_1 , яка доглядала померлу ОСОБА_8 після перенесеного інсульту, оскільки в останньої була паралізована ліва сторона.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків та дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.05.2010 року (а.с.8).

ОСОБА_7 , являється матір`ю позивача ОСОБА_1 , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08.05.1959 р. (а.с. 9).

Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_11 22.02.1981 року уклала шлюб з ОСОБА_12 та змінила прізвище на " ОСОБА_13 " (а.с.10).

06.03.2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено Договір Довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. та зареєстрований в реєстрі за № 950 (а.с.56).

07.11.2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Кострижівської селищної ради №10/3 від 31.10.2011 року взамін Договору довічного утримання було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності ( а.с.11).Згідно вказаного договору довічного утримання від 06.03.2006 року, відчужувач ОСОБА_7 передала у власність відповідача ОСОБА_3 належну їй квартиру за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язалася надавати відчужувачу ОСОБА_7 довічне утримання та догляд.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Статтею 745 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 45 Закону України «Про нотаріат» якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати окумент, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Мотивуючи підставність позовних вимог, позивач посилається на ч.1 ст. 229 ЦК України, якою передбачено, що якщо особа вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З наведеного вбачається, що сумніви з приводу можливості усвідомлення своїх дій померлою, в період укладення оспорюваного правочину, виникли лише в позивача. При цьому приватний ОСОБА_14 , яка посвідчував спірний договір, однозначно висловився про повну дієздатність ОСОБА_7 .

У відповідності до роз`яснень викладених в п.16 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Відповідно до правих висновків Верховного Суду України викладених у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 р. у справі N 6-9цс12, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Представником позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлялося клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, однак судом було відмовлено у даному клопотанні оскільки Комунальним некомерційним підприємством Заставнівською багатопрофільною лікарнею на ухвалу суду від 18.05.2021 року згідно якої направлявся запит щодо надання суду медичної документації ОСОБА_7 , яка перебувала в Кострижівській селищній лікарні 06.03.2006 року надано відповідь, що медична карта стаціонарного хворого не збереглася, в зв`язку з проривом води, який стався в 2010 році і документація в архіві замокла та відновленню не підлягала.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_10 , а також сама позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 підтвердили здатність ОСОБА_7 , усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент складення Договору довічного утримання.

Крім того ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в судовому засіданні вказали, що даний позов не подався би до суду, якби у відповідача ОСОБА_3 не виникло питання про розподіл майна подружжя, а саме між нею та третьою особою ОСОБА_15 .

Отже на думку суду, позивачем не наведено жодних мотивів, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_7 на момент вчинення оспорюваного правочину не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в зв`язку з чим укладений Договір ввжався би укладеним під впливом помилки та таким, що пілягає визнанню недійсним, а тому зв`язку з наведеним в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст..4,12, 13, 81,259, 263-265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , 1959 року народження, жителька АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 15.03.2002 року Заставнівським РВ УМВС України в Чернівецькій області.

Представник позивача: Василатій Олександр Олександрович, адреса м.Чернівці вул. Міцкевича Адама, буд.2 оф.36, ордер серії СЕ №1013685 від 02.11.2020 року.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 виданий 02.02.2002 року Заставнівським РВ УМВС України в Чернівецькій області.

Представник відповідача: ОСОБА_4 , адреса м.Чернівці вул. Головна, 28, ордер серії ЧЦ №28829 від 23.07.2020 року.

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи: Спіжавка Анастасі Юріївна, адреса м.Чернівці вул. Л. Толстого, буд. 14 кв.1, ордер серії СЕ №1012848 від 12.10.2020 року.

Повний текст рішення виготовлено 20.07.2022 року.

Суддя Сірик І.С.