ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року м. Чернівці

Справа № 718/3018/21

Провадження №22-ц/822/363/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар Собчук І.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 березня 2022 року, головуючий у І-й інстанції Мізюк В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Посилався на те, що 28 грудня 2018 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було пошкоджено його транспортний засіб марки «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 . Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 січня 2019 року водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 31 січня 2019 року.

Оскільки вина ОСОБА_2 була встановлена, а в результаті вчинення останнім адміністративного правопорушення йому було завдано значної майнової та моральної шкоди, вважає, що саме ОСОБА_2 зобов`язаний нести цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду.

Згідно з висновком №64-07-19 від 06 серпня 2019 року автотоварознавчої експертизи про вартість відновлювального ремонту та вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , матеріальний збиток в результаті пошкодження автомобіля під час ДТП 28 грудня 2018 року, станом на дату виконання експертизи, складає 36 340,04 грн.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження під час ДТП 28 грудня 2018 року, станом на дату виконання експертизи, складає 52 034,70 грн.

Вказував на те, що про дорожньо-транспортну пригоду позивачем було повідомлено страхову компанію АТСГ «ЮБІАЙКООП» та 31 березня 2019 року отримано страхове відшкодування в сумі 19 918,23 грн.

Проте отримані ним кошти, як страхове відшкодування, не покривають ні витрат на відновлювальний ремонт, ні розміру завданого йому матеріального збитку.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду за пошкодження автомобіля «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 16 421,81 грн, та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 березня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду за пошкодження транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 16 421,81 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 5 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим і таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Вказує на те, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав грошове відшкодування в сумі 19 918,23 грн, був згідний з цим розміром, жодним чином його не оскаржував, підписав всі необхідні документи, зокрема акт огляду транспортного засобу, що підтвердив в суді під час надання пояснень.

Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ним було виконано відновлюваний ремонт пошкодженого автомобіля саме на заявлену суму.

Зважаючи на те, що мінімальний страховий ліміт згідно із Законом становить 50 000 грн, ОСОБА_1 не оскаржував розмір виплаченого йому страховою компанією відшкодування, а тому не може ставити вимоги про стягнення додаткової суми у відшкодування завданої майнової шкоди.

Позивач жодним чином не довів, що йому було завдано певну моральну шкоду, не надав доказів фактичного проживання разом з матір`ю та того факту, що вона потребує медичної допомоги та те, що вона самостійно не може пересуватися. Додаткові витрати на забезпечення пересування матері є майновими витратами, а не моральною шкодою. ОСОБА_1 не довів причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням автомобіля та моральними переживаннями, стражданнями, а тому у відшкодуванні завданої моральної шкоди слід відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує на те, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів на розсуд апелянта та невірного тлумачення норм матеріального права, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення вищезазначеним вимогам не повністю відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 визнаний винний у скоєнні адміністративного правопорушення, в результаті чого пошкоджено автомобіль позивача. Оскільки страхової виплати недостатньо для повного відшкодування майнової шкоди, для повного відшкодування завданої шкоди відповідач повинен сплатити позивачу різницю між фактичним розміром і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 16 421,81 грн.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував наявність причинного зв`язку між за подіяною внаслідок ДТП шкодою та протиправним діянням ОСОБА_2 , в результаті чого транспортний засіб позивача зазнав значних пошкоджень, у зв`язку з чим позивач не мав можливості користуватися автомобілем протягом тривалого періоду, що негативно вплинуло на його звичний уклад життя та спричинило виникнення моральної шкоди.

Повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 28 грудня 2018 року, приблизно об 11,30 год., по вул. Незалежності, 131 в м.Кіцмань Кіцманського району Чернівецької област, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом марки «Rover H16», державний номерний знак НОМЕР_2 , не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Згідно з постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 січня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також встановлено, що автомобіль марки «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , володільцем є ОСОБА_1 .

Згідно з висновком №64-07-19 автотоварознавчої експертизи від 06 серпня 2019 року, складеним судовим експертом Павлишиним Я.Д., вартість відновлювального ремонту та вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Jetta» НОМЕР_1 , становить: матеріальний збиток - 36 340,04 грн, вартість відновлювального ремонту - 52 034,70 грн.

З листа від 31 березня 2019 року вбачається, що АТСГ «ЮБІАЙКООП» сплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 19 918,23 грн.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За вимогами статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІУ) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року (справа № 147/66/17) послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-ІУ у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити у такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, який викладено у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування шкоди, завданої ДТП, у розмірі 16 421,81 грн, як різниці між фактичним розміром шкоди 36 340,04 грн і страховою виплатою в розмірі 19 918,23 грн, тобто в межах мінімального ліміту страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду також в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

З урахуванням наведеного, страхувальник не є належним відповідачем у справах із позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, які не перевищують ліміту страхового відшкодування, визначеного у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між страховиком та страхувальником.

Отже, позивачу, який правомірно керував транспортним засобом, належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну, за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи, а тому позивач вправі звернутися із позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої у ДТП, в судовому порядку безпосередньо до страховика, у разі, якщо розмір завданої шкоди не перевищує ліміт страхового відшкодування.

Колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку різниці між фактичним розміром шкоди та розміром страхового відшкодування (мінімальний ліміт згідно із Законом - 50 000 грн) немає.

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув, та, внаслідок неправильно наданої оцінки обставинам справи, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову до відповідача про відшкодування майнової шкоди, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо стягнення моральної шкоди та визначення судом першої інстанції її розміру, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в цій частині обгрунтованим, ураховуючи наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

Суд першої інстанції, частково задовольнивши вимогу про стягнення моральної шкоди, врахував те, що позивач не мав можливості користуватися автомобілем протягом тривалого проміжку часу, в результаті чого йому було завдано моральних, психічних та душевних переживань, що негативно вплинуло на його звичний спосіб життя та спричинило моральну шкоду.

Отже, позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не довів причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням автомобіля та моральними переживаннями.

З огляду на вказане, колегія суддів залишає судове рішення першої інстанції про стягнення 5 000,00 грн моральної шкоди без змін.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ціна заявленого до суду першої інстанції позову становить 36 421,81 грн і складається з майнових вимог - стягнення матеріальної шкоди 16 421,81 грн та стягнення моральної шкоди - 20 000 грн, за що позивачем сплачено судовий збір за заяву матеріальної шкоди 918 грн та за заяву моральної шкоди - 918 грн.

За подання апеляційної скарги на рішення суду апелянтом сплачено судовий збір - 2 724 грн.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди відмовлено, в частині стягнення моральної шкоди позов задоволено частково в сумі 5 000 грн, що становить 13,73% від заявлених вимог, внаслідок чого з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подання позову до суду у розмірі 252,10 грн.

Судовий збір за подання апеляційної скарги становить 1 836*1,5 = 2 754 грн, а тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 944,52 грн (2 754,00 грн х 86,27% /100%), сплачених за подання апеляційної скарги.

У відповідності до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 252,10 грн, а з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 1 944, 52 грн за подання апеляційної скарги, тому для взаєморозрахунку сторін апеляційний суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 692, 42 грн (1 944,52 грн - 252, 10 грн 1 692,42 грн).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат :

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем та відповідачем було понесено судові витрати на професійну правничу допомогу кожним в розмірі по 8 000 грн.

Оскільки представниками сторін виконані вимоги цивільно-процесуального законодавства, а також на підтвердження розміру понесених витрат надано докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат, їх співмірність, колегія суддів, враховуючи, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а також складність справи, витрачений час та обсяг виконаних адвокатами робіт і послуг та надані представниками докази понесення витрат, вважає, що пропорційно задоволеним вимогам в порядку розподілу витрат на правничу допомогу, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 6 901,60 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно з пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 березня 2022 року в частині відшкодування матеріальної шкоди скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди за пошкодження транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 16 421,81 грн відмовити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 березня 2022 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 692 (одна тисяча шістсот дев`яносто дві) грн 42 коп. судового збору та 6 901 (шість тисяч дев`ятсот одна) грн 60 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк