Провадження №22-ц/812/637/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2022 року м. Миколаїв

справа № 488/276/21

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалене 26 січня 2022 року під головуванням судді Чернявської Я.А., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Позивач зазначав, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Також, судовим наказом Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2020 року з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього, сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 листопада 2020 року та до досягнення ним повноліття. Постановою головного державного виконавця Новобузького ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) від 11 січня 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання цього судового наказу.

Позивач зазначає, що загальний розмір стягнутих з нього аліментів на двох дітей суперечить приписам ст. 183 СК України, а тому на підставі ст. 192 СК України просив змінити розмір аліментів, встановлений вищевказаними судовими рішеннями, та стягувати їх на кожну дитину у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набранням рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, вважала вимоги ОСОБА_1 такими, що суперечать правам дитини. Також вказувала, що на час ухвалення Корабельним районним судом м. Миколаєва рішення про стягнення аліментів на її користь на утримання сина ОСОБА_5 позивач вже мав другу дитину сина ОСОБА_6 проте в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно. Також посилалась на відсутність доказів того, що позивач натепер не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Відповідач ОСОБА_1 не заперечувала проти задоволення позову.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2022 року та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог.

Апелянт вважає помилковими висновки суду про те, що сплата аліментів на сина ОСОБА_6 не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_5 та, те, що розмір аліментів, які він сплачує за виконавчими документами, не є завищеним. На думку апелянта, зазначені ним обставини свідчать про зміну його сімейного і майнового стану, що відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів і така зміна не погіршить матеріальне становище неповнолітніх дітей.

Сторони в судове засідання до апеляційного суду не з`явилися. Від позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_1 надійшли заяви про підтримання апеляційної скарги та розгляд справи без їх участі. ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.12.2005 року у справі № 2-2538/2007 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 21.11.2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.05.2018 року у справі № 488/1038/18 змінено спосіб та розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 та стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання законної сили рішенням суду.

У другому шлюбі позивача із відповідачкою ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Новобузького районного суду Миколаївської області від 26.11.2020 у справі № 481/1619/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.11.2020 року та до досягнення ним повноліття. Постановою головного державного виконавця Новобузького ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) від 11 січня 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання цього судового наказу.

Позивач зазначав, що внаслідок народження другої дитини та ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_8 , змінився його сімейний та матеріальний стан, що є підставою для зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не доведено, що його матеріальний або сімейний стан з моменту встановлення рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.05.2018 року розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 до моменту звернення до суду з даним позовом про зменшення розміру аліментів змінився, оскільки на час ухвалення цього судового рішення ОСОБА_1 вже мав другу дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а жодних доказів зміни майнового стану позивача, зокрема які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі, визначеному судовими рішеннями, матеріали справи не містять.

Також суд вірно врахував, що позивач є працездатною особою, ним не надано доказів щодо погіршення стану його здоров`я, інших істотних обставин, достатніх та переконливих доказів щодо наявності підстав для зменшення розміру присуджених до стягнення з нього аліментів, а наведені останнім факти не є передбаченими законом обставинами, що свідчать про наявність у позивача підстав, з якими законодавець пов`язує зменшення розміру стягуваних аліментів.

Сукупний розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 на утримання обох дітей за двома виконавчими документами не перевищує розмір відрахувань, встановлених ч. 3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що зміна розміру аліментів на утримання дітей в сторону зменшення, необгрунтовано та безпідставно погіршить матеріальне становище неповнолітніх дітей та унеможливить забезпечення належного рівня життя, необхідного для їх розвитку.

За вказаних обставин, районний суд дав належну оцінку зібраним у справі доказам і обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність позивачем підстав позову для зменшення розміру аліментів, а тому вірно ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про наявність, передбачених ст. 192 СК України підстав для зміни розміру аліментів не можуть бути прийняті до уваги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду, чи доводили б порушення судом норм матеріального права, зокрема сімейного законодавства, основних засад та пріоритетів, встановлених національним та міжнародним законодавством щодо захисту інтересів дітей, а тому не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Т.Б. Кушнірова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 26 липня 2022 року.