Справа № 704/345/17
Провадження № 2/700/2/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №704/345/17 провадження №2/700/2/22 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна (державний орган Державна казначейська служба України), треті особи на стороні відповідача: суддя Тальнівського районного суду Черкаської області Фролов Олександр Леонідович та суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області Зінченко Микола Григорович про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судових органів,-

ВСТАНОВИВ:

20.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна (державний орган Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судових органів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено, що 25 червня 2010 року постановою судді Тальнівського районного суду Черкаської області Фролова О.Л. за скаргою ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, потерпілою, в якій визнано ОСОБА_2 . Вироком цього ж суду від 12 березня 2012 року його було визнано винним та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., а також стягнуто на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2550 грн. 64 коп., з яких 550 грн.64 коп., як відшкодування матеріальних збитків, 1000 грн. за юридичну допомогу та 1000 грн. як компенсацію, завданої ОСОБА_2 моральної шкоди. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2012 року вирок Тальнівського районного суду від 12 березня 2012 року стосовно нього було скасовано як неправосудний, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд, що в подальшому проводився у Катеринопільському районному суді Черкаської області. Вироком даного суду від 08 травня 2013 року його було засуджено та визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а справу, відповідно до ст.49 КК України закрито із звільненням його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому з нього на користь ОСОБА_2 було стягнуто матеріальної шкоди в розмірі 2550 грн. 64 коп., з яких 550 грн. 64 коп. як матеріальної шкоди та моральної шкоди в сумі 500 грн., за юридичну допомогу 1000 грн. Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 24 вересня 2013 року обвинувальний вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 08 травня 2013 року було скасовано як неправосудний, а справу направлено на новий розгляд до того ж суду, але в іншому складі. Вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 14 березня 2016 року його визнано невинним і виправдано за відсутністю в його діянні складу злочину. Вирок суду в апеляційному порядку не оскаржувався і набрав законної сили. Отже, незаконними діями суддів Тальнівського та Катеринопільського районних судів Черкаської області йому завдано матеріальної шкоди, пов`язаної із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, що тривало 68,5 місяців, незаконним повторним засудженням, а також із заподіянням шкоди здоров`ю, що вимагало неодноразового лікування в умовах медичної установи. За таких обставин змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 241120,00 грн.

03.05.2022 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що на час подання позовної заяви до суду ним було зазначено суму моральної шкоди в розмірі 241 120 (двісті сорок одна тисяча сто двадцять) гривень, яку він визначив самостійно з власних міркувань. Однак, згідно з висновком судово-психологічної експертизи 329581/19-61 від 21.01.2022 року, яку було призначено за його клопотанням ухвалою суду 15 жовтня 2019 року, з метою визначення орієнтовного розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду), сума відшкодування може становити 324 мінімальні заробітні плати, що установлено на момент розгляду справи судом. Таким чином, розмір грошової компенсації, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» за завдану йому моральну шкоду врезультаті незаконного засудження становить 2 106 000 (два мільйони сто шість тисяч) гривень, яку він просить стягнути з відповідача.

Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.Мотивуючи заподіяну шкоду, позивач зазначив, що внаслідок незаконного кримінального переслідування, він тривалий час залишався у стані невизначеності щодо своєї долі та протягом зазначеного строку не мав можливості вести звичайний спосіб життя. Зокрема, у зв`язку з порушенням проти нього кримінального провадження, зазнав негативного впливу, у нього погіршились відносини з оточуючими, через обвинувачення повинен був виправдовуватися перед родичами, друзями, колегами, що принизило його честь та гідність, а тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я, що вимагало неодноразового лікування в умовах медичної установи.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення до суду не надходило, відзиву не подавав.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про розгляд справи у встановленому законом порядку.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши позивача, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

25 червня 2010 року постановою судді Тальнівського районного суду Черкаської області Фролова О.Л. за заявою ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 125 КК України, де ОСОБА_2 визнано потерпілою. Також у вказаній постанові судді зазначено, що ОСОБА_2 звернулася в суд із скаргою і просить притягнути ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, оскільки 02.06.2010 року близько 13:00 год. у приміщенні універмагу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на орендовану ОСОБА_2 площадку прийшов ОСОБА_1 з метою захвату даної площі. На цьому грунті виникла сварка, під час якої ОСОБА_1 наніс ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження.

12 березня 2012 року вироком судді Тальнівського районного Черкаської області ОСОБА_3 , у кримінальній справі № 1-7/12 р., ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн., а також стягнуто на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2550,64 грн., з яких 550,64 грн. матеріальних збитків, 1000,00 грн. за юридичну допомогу та 1000,00 грн. компенсації за завдану ОСОБА_2 моральну шкоду.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10.07.2012 року вирок Тальнівського районного суду від 12 березня 2012 року стосовно ОСОБА_1 скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд.

Вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області під головуванням судді Зінченка М.Г. від 08.05.2013 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 49 КК України кримінальну справу закрито в зв`язку із закінченням строків давності, а ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності. При цьому з останнього було стягнуто на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 2550,64 грн.

24 вересня 2013 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області за обвинуваченням ОСОБА_1 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Згідно з вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 14 березня 2016 року ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України був визнаний невинним і виправданий за відсутністю в його діянні складу злочину. Вирок суду в апеляційному порядку не оскаржувався і набрав законної сили.

20 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Тальнівського районного суду Черкаської області із позовною заявою до держави Україна (державний орган Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судових органів.

Ухвалою судді вказаного суду від 22 березня 2017 року у даній справі було відкрито провадження.

11 липня 2017 року ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області дану цивільну справу у зв`язку з неможливістю утворити новий склад суду для розгляду, передано до Катеринопільського районного суду Черкаської області, як найбільш територіально наближеного.

13 вересня 2017 року суддею Катеринопільського районного суду цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. 12.01.2018 року за розпорядження цього суду матеріали цивільної справи передані для розгляду до Ватутінського міського суду Черкаської області через неможливість утворити новий склад суду.

23 січня 2018 року Ватутінським міським судом прийнято цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна (державний орган Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судових органів до розгляду. 22 лютого 2018 року ухвалою цього ж суду провадження у даній цивільній справі закрито, оскільки не підлягає розгляду в порядку позовного провадження в межах цивільного судочинства, з правом звернення до суду першої інстанції Катеринопільського районного суду, для розгляду справи.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 17 квітня 2018 року, ухвалу Ватутінського міського суду Черкаської області від 22 лютого 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з розпорядженням Ватутінського міського суду Черкаської області від 02.05.2022 року матеріали даної цивільної справи передані для розгляду до Лисянського районного суду Черкаської області, у зв`язку з тим, що не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Ухвалою судді Лисянського районного суду від 11.07.2018 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до держави Україна (державний орган Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судових органів була залишена без розгляду.

05 лютого 2019 року постановою апеляційного суду Черкаської області вказана вище ухвала Лисянського районного суду - скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

22 липня 2019 року за клопотанням позивача ухвалою суду було залучено до участі у даній цивільній справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - суддів Тальнівського районного суду Черкаської області Фролова Олександра Леонідовича та Катеринопільського районного суду Черкаської області Зінченка Миколу Григоровича.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2019 року за клопотанням позивача, з метою визначення орієнтовного розміру грошової компенсації за завдані йому страждання (моральну шкоду), було призначено судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно з висновком експертів КНДІСЕ від 21.01.2022 року № 29581/19-61 за результатами проведення судової психологічної експертизи, який надійшов до суду 01.02.2022 року, ситуація, пов`язана з незаконним засудженням ОСОБА_1 , є психотравмуючою для нього. Констатується суттєвий психотравмуючий вплив. Врезультаті незаконного засудження ОСОБА_1 спричинені страждання (на моральному рівні). Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 може становити 324 мінімальні заробітні плати, що установлені на момент розгляду справи судом.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За змістом ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Вступивши до Ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17 липня 1997 р. зазначену Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи №№ 2, 4. 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України.

За змістом пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

За нормами ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п. 1 ч. 1. ст. 2 вказаного вище Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода, ст. 3 вказаного Закону.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, у разі постановлення виправдувального вироку суду, особа, права якої було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного застосування запобіжного заходу, незалежно від вини посадових осіб органів, якими була завдана шкода, має право на відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018, справа № 686/23731/15 та від 22 квітня 2019 року в справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19) дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

У п. 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 у справі № 607/10144/18.

Як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Судом з`ясовано чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме негативні наслідки, які продовжувалися для позивача протягом розгляду кримінального провадження щодо нього, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає, що позивачем належним чином мотивовано заподіяння йому моральної шкоди.

Щодо розміру відшкодування вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, був засуджений та в подальшому визнаний невинним. Судове провадження відносно позивача тривало 68 (шістдесят вісім) місяців (період з 25.06.2010 р. - постанова про порушення кримінальної справи по 14.03.2016 р. - вирок суду), чим йому було спричинено моральної шкоди.

В даному випадку суд враховує, що в ході судового провадження заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_1 не застосовувалися, його не було відсторонено від посади, обшуки за місцем його роботи та проживання не проводилися, арешт на його майно не накладався.

Разом з тим, суд враховує, що межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

За таких обставин позивачу слід відшкодувати моральну шкоду в наближеному до мінімального розміру відшкодування, визначеного Законом. При цьому Законом не передбачено розмір відшкодування за кожен день перебування під слідством і судом, а такий розмір визначено за кожен місяць.

Враховуючи Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», на час розгляду справи в суді, мінімальна заробітна плата становить 6500 грн. Початок перебігу строку, за який проводиться нарахування моральної шкоди суд виходить із дати винесення постанови про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 , тобто з 25 червня 2010 року по 14 березня 2016 року (вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області), тому загальний строк складає 68 повних місяців.

З огляду на вище зазначене, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди становить 442000 грн. 00 коп. (68 місяці х 6500 грн.).

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, й, виходячи із засад розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 445000,00 грн., яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, та конкретних обставин справи.

Визначаючи розмір моральної шкоди саме у такому розмірі, який перевищує гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди станом на 2022 рік, суд, виходив з вимог виваженості та поміркованості, водночас, врахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до його збагачення.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

У п. 3, 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п. 3 ч. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2011 № 215 «Про затвердження положення про Державну казначейську службу України», Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

З огляду на вище зазначене, суд вважаї за можливе стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої незаконними діями судових органіву розмірі 445000,00 грн. (чотириста сорок п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, то судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 60, 81, 82, 88, 141, 209, 211, 213, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 23, 1176 ЦК України, ст. ст. 42, 43 КПК України, ст. ст. 1-4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 55,56 Конституції України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до держави Україна (державний орган Державна казначейська служба України), треті особи на стороні відповідача: суддя Тальнівського районного суду Черкаської області Фролов Олександр Леонідович та суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області Зінченко Микола Григорович про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судових органів задовольнити частково.

Стягнути із Державного Бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 (чотириста сорок п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями судових органів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.08.2022 року.

Суддя Н. В. Бесараб