Справа № 354/674/15-ц
Провадження по справі № 2/354/41/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області у складі:

Головуючої судді: Остап`юк М.В.

при секретарях судового засідання: Савчук М.І., Дрозди Я.І., Андрійків А.Я.

з участю сторін:

прокурора: Верешка М.І.

представника відповідача 1: Москаля Р.Ю.

представника відповідача 2: адвоката Шиманської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агенства лісових ресурсів України до Поляницької сільської ради (Відповідач 1), ОСОБА_1 (Відповідач 2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Новекс Дім» (Відповідач 3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Ворохтянське лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. Зміст позовних вимог

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до Суду в інтересах держави в особі Державного агенства лісових ресурсів України із позовною заявою до Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 (Відповідач 2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Новекс Дім» (Відповідач 3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Ворохтянське лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.

Позов обгрунтовано тим, що рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 36 від 10.10.2002, на підставі якого видано відповідачу ОСОБА_1 оспорюваний Державний акт серії IV-ІФ № 028109 на право власності на спірну земельну ділянку, є підроблене, не приймалося у встановленому законом порядку, а самостійно було складено сільським головою. Вказаний факт встановлений за результатами розгляду кримінальної справи № 1-6/2011, порушеної відносно посадових осіб Поляницької сільської ради за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 28 ст. 364, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Передана Відповідачу спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство» на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІ-ІФ № 002701 від 10.11.2001 та знаходиться у кварталі 32 виділ 1 Поляницького лісництва.

Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 (справа № 1-6/11, провадження 1/341/6/15) встановлено, що Поляницький сільський голова Соловчук Ю.В. та інженер-землевпорядник ОСОБА_3 , зловживаючи владою та службовим становищем, з корисливих мотивів, в особистих інтересах та в інтересах осіб, які бажали безоплатно отримати для індивідуального житлового будівництва земельні ділянки у с. Поляниця Яремчанської міської ради, всупереч вимог законодавства, за погодженням з начальником Яремчанського міського управління земельних ресурсів, склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 4 від 14.02.2002, № 32 від 12.09.2002, № 36 від 10.10.2002, № 40 від 15.11.2002, № 6 від 13.02.2003, № 27 від 10.07.2003 «Про вилучення земельних ділянок» у Поляницького лісництва Ворохтянського Держлісгоспу загальною площею 40, 69 га, віднесення їх в землі запасу сільської ради, про зміну їх цільового призначення і переведення з лісового фонду в землі житлової та громадської забудови».

В подальшому були підроблені рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради за 2002-2003 роки з додатками, в тому числі рішення № 36 від 10.10.2002 в частині передачі у приватну власність незаконно вилучених у ДП «Ворохтянське лісове господарство» земельних ділянок лісового фонду 105 фізичним особам, прізвища яких зазначені у постанові Галицького районного суду, у тому числі відповідачу ОСОБА_1 .

Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 (справа № 1-6/11, провадження 1/341/6/15) посадових осіб Поляницької сільської ради звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження закрито. А цивільний позов Державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство» про стягнення завданих збитків державі - залишено без розгляду із роз`ясненням про право на його пред`явлення в порядку цивільного судочинства.

Однак, станом на час подання позову, 10.09.2015, ні ДП «Ворохтянське лісове господарство», ні Державне агентство лісових ресурсів України не звернулося до Суду із відповідними позовами.

Пред`явлення позову обумовлене необхідністю захисту інтересів держави та невжиттям суб`єктом владних повноважень необхідних заходів

Тому, прокурор, керуючись вимогами ЦПК України та Закону України «Про прокуратуру», звертається до суду із вказаним позовом з метою захисту інтересів держави.

У 2006 році земельна ділянка ОСОБА_1 була відчужена Товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ «Новекс Дім», яке на даний час є кінцевим власником.

З огляду на те, що фіктивність рішення, на підставі якого видано Відповідачу ОСОБА_1 . Державний акт про право власності встановлена судовим рішенням, а саме постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 за результатами розгляду кримінальної справи № 1-6/11, воно не підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. А тому, Прокурор просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ІФ № 028109 від 16.10.2002, виданий Відповідачу ОСОБА_1 та витребувати від кінцевого власника ТОВ «Новекс Дім» земельну ділянку у власність держави.

1.2. Процесуальний рух справи в Суді

10.09.2015 Прокурор звернувся до Суду в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП «Ворохтянське лісове господарство» із позовною заявою до Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та про зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Гандзюка Д.М. від 29.09.2015 відкрито провадження у справі (т.1 а.с. 33).

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 11.01.2016 залучено у справі співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Новекс Дім» (т.1 а.с. 94).

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 23.03.2016 відмовлено першому заступнику прокурора Івано-Франківської області в задоволенні клопотання про призначення земельно-технічної експертизи (т.1 а.с.142).

Справа перебувала у провадженні Суду у складі судді Гандзюка Д.М. до 23.09.2016 року.

У зв`язку із закінченням повноважень судді Гандзюка Д.М. та повноважень всіх штатних суддів Яремчанського міського суду Івано-Франківської області, процесуальних рух у справі не здійснювався до 21.09.2017 року.

21.09.2017 року відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа передана для розгляду судді Іванову А.П.

У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Іванова А.П. до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області та відсутністю у штаті суду суддів, процесуальних рух у справі не здійснювався до 02.04.2019 року.

02.04.2019 року відбувся повторний авторозподіл судової справи між суддями. Справа передана для розгляду судді Польській М.В.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20.06.2019 суддею Польською М.В. справа прийнята до провадження (т.1 а.с.187).

31.07.2020 відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Польської М.В. до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області для здійснення правосуддя. Справа передана на розгляд судді М.В. Остап`юк.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.08.2020 року справа прийняття суддею Остап`юк М.В. до провадження (т.1 а.с.220).

16.02.2021 Прокурор, у порядку статті 49 ЦПК України, подав заяву про зміну позовних вимог. Просив поновити строки позовної давності; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ІФ №028109 від 16.10.2002 площею 0, 2500 га, витребувати у ТОВ «Новекс Дім» земельну ділянку, площею 0, 2500 га, яка розташована на ділянці «Прохідний» в с. Поляниця з чужого незаконного володіння у власність держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство» (т.2 а.с.84-86).

16.07.2021 ухвалою Суду залучено до участі у справі правонаступника відповідача Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Поляницьку сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківської області (т.2 а.с.135).

Ухвалою Суду від 28.09.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (т.2 а.с.168).

Ухвалою Суду від 06.07.2022 позовні вимоги Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство» залишено без розгляду, а у частині позовних вимог Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України продовжено розгляд (т.3 а.с.26-28).

Ухвалою Суду від 06.07.2022 залучено у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ДП «Ворохтянське лісове господарство» (т.3 а.с.30).

Ухвалою Суду від 31.08.2022 залучено у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (т.3 а.с.72).

Ухвалою Суду від 31.08.2022 клопотання представника відповідача ТОВ «Новекс Дім» про відкладення розгляду справи та надіслання примірнику позовної заяви з додатками залишено без розгляду. Заявлене клопотання визнано зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи та роз`яснено Відповідачу, що у разі зловживання процесуальними правами у майбутньому, Судом будуть застосовані заходи процесуального характеру (т.3 а.с.69-70).

30.12.2022 відбувся розгляд справи по суті.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ЇХ ПРОЦЕСУАЛЬНА ПОВЕДІНКА

2.1. Позиція Прокурора

У судовому засіданні Прокурор зазначив, що протягом 2002-2003 років посадовими особами виконавчого комітету Поляницької сільської ради прийнято фіктивні рішення щодо передачі у приватну власність земельних ділянок 105 громадянам, в тому числі і відповідачу ОСОБА_1 . Відносно посадових осіб порушено кримінальне провадження № 248436.

Рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 36 від 10.10.2002, на підставі якого відповідачу ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Поляниця, площею 0,2500 га без кадастрового номеру є речовим доказом у вказаній вище кримінальній справі.

В ході розгляду кримінальної справи, встановлено, що Поляницький сільський голова Соловчук Ю.В. та інженер-землевпорядник ОСОБА_3 , зловживаючи владою та службовим становищем, в особистих інтересах та в інтересах осіб, які бажали безоплатно отримати для індивідуального житлового будівництва земельні ділянки у с. Поляниця Яремчанської міської ради, всупереч вимог ст.ст. 20, 118, 123, 149. 151, 156, 207 Земельного кодексу України, пункту 12 Перехідних Положень Земельного кодексу України, ст. 42 Лісового кодексу України, генерального плану забудови с. Поляниця, затвердженого рішенням сесії сільської ради від 30.01.2001, Правилам забудови населених пунктів області від 12.11.2002, ст.ст. 3, 19 Закону України «Про планування та забудову територій», за погодженням з начальником Яремчанського міського управління земельних ресурсів, склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 4 від 14.02.2002, № 32 від 12.09.2002, № 36 від 10.10.2002, № 40 від 15.11.2022, № 6 від 13.02.2003, № 27 від 10.07.2003 «Про вилучення земельних ділянок» у Поляницького лісництва Ворохтянського Держлісгоспу (на даний час ДП «Ворохтянське лісове господарство») загальною площею 40,69 га, віднесення їх в землі запасу сільської ради, про зміну їх цільового призначення і переведення з лісового фонду в землі житлової та громадської забудови, які сільський голова ОСОБА_4 підписав та завірив печаткою Поляницької сільської ради.

В подальшому були підроблені рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради за 2002-2003 роки з додатками, в тому числі рішення № 36 від 10.10.2002 в частині передачі у приватну власність незаконно вилучених у ДП «Ворохтянське лісове господарство» земельних ділянок 105 фізичним особам, серед яких відповідач ОСОБА_1 .

Встановлено, що земельна ділянка, передана ОСОБА_1 перебуває у постійному користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство» на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІ-ІФ № 002701 від 10.11.2001 та знаходиться у кварталі 32 виділ 1 Поляницького лісництва.

Постановою Галицького районного суду від 04.03.2015 вказане вище кримінальне провадження закрито, у зв`язку із звільненням посадових осіб Поляницької сільської ради, а саме голову сільської ради ОСОБА_4 , інженера-землевпорядника ОСОБА_3 , головного бухгалтера ОСОБА_5 та начальника Яремчанського міського управління земельних ресурсів ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, в ході судового розгляду по даній кримінальній справі (справа № 1-6/2011) було встановлено, що рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради щодо безоплатної передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0, 2500 га в с. Поляниця не приймалося, а було підроблене.

У 2006 році земельна ділянка ОСОБА_1 була відчужена Товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ «Новекс Дім», яке на даний час є кінцевим власником.

Прокурор вважає, що оскільки рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 36 від 10.10.2002 є фіктивним, воно не підлягає визнанню недійсним в суді.

З огляду на те, що ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі фіктивного рішення, то земельна ділянка підлягає витребуванню у кінцевого власника ТОВ «Новекс Дім» у власність держави, а державний акт визнанню недійсним.

Пояснив, що пред`явлення позову обумовлене необхідністю захисту інтересів держави та невжиттям суб`єктом владних повноважень Державним агентством лісових ресурсів України необхідних заходів. Так, постановою Галицького районного суду від 04.03.2015 було залишено без розгляду позов ДП «Ворохтянське лісове господарство» із роз`ясненням вимог ч. 4 ст. 28 КПК України про право на його пред`явлення в порядку цивільного судочинства. Однак, ДП «Ворохтянське лісове господарство» та Державне агентство лісових ресурсів України не звернулося з відповідними позовами до суду. Як наслідок, частина земельних ділянок буда відчужена третім особам.

Крім того, прокурор не підтримав зазначену у позовній заяві вимогу про поновлення строків позовної давності. Навпаки, заперечив можливість застосування строків позовної давності у даній справі, оскільки остаточно факти порушення інтересів держави щодо передачі земельних ділянок лісового фонду з порушенням вимог законодавства, в тому числі відповідачу ОСОБА_1 , встановлені у постанові Галицького районного суду Івано-Франківської області 04.03.2015. Підставою звернення до суду із вказаним позовом стала не сама наявність чи незаконність рішення виконкому сільської ради, на підставі якого ОСОБА_1 отримав земельну ділянку, а саме установлений факт підробки такого рішення у постанові суду. Позовні вимоги прокурора вмотивовані не просто неправомірними діями відповідних посадових осіб, а їх кримінально-караними діяннями, передбаченими ст.ст. 364, 366 КК України, і лише встановлення вини обвинувачених в судовому рішенні є підставою для звернення прокурора із вказаним позовом. А тому, строк позовної давності в рамках даного провадження слід рахувати з 04.03.2015, з дати ухвалення постанови Галицького районного суду, яка є кінцевим рішення в рамках порушеного кримінального провадження, що набрала законної сили. Відтак, при поданні вказаного позову до Суду 10.09.2015 прокурором не було пропущено строк позовної давності.

Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі: визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ІФ № 028109 від 16.10.2002 та витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0, 2500 га, без кадастрового номеру, яка розташована в с. Поляниця, з чужого незаконного володіння у власність держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України.

2.2. Позиція позивача Державного агентства лісових ресурсів України та процесуальна поведінка

Представник Державного агентства лісових ресурсів України у судові засідання систематично не з`являвся, у зв`язку з чим, судові засідання відкладалися неодноразово.

У клопотаннях від 01.03.2022, від 13.05.2022, від 05.07.2022 представник Державного агентства лісових ресурсів України просив розгляд справи проводити без участі уповноваженого представника Агенства та про повне підтримання позовних вимог прокурора (т.2 а.с. 207, 246, т.3 а.с.20).

2.3. Позиція Державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство» та процесуальна поведінка

Представник ДП «Ворохтянське лісове господарство» жодного разу не з`явився у судові засідання, що було теж причиною неодноразових відкладень розгляду справи.

До 06.07.2022 ДП «Ворохтянське лісове господарство» мало статус позивача у цій справі.

У зв`язку із залишення позовних вимог Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство» без розгляду, ухвалою Суду від 06.07.2022 ДП «Ворохтянське лісове господарство» залучено у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (т.3 а.с.30).

Ухвала про залучення ДП «Ворохтянське лісове господарство» у якості третьої особи була доставлена на офіційну електронну адресу Підприємства 05.08.2022 о 15:58:20 год (т.3, а.с. 37).

Однак, і в якості третьої особи ДП «Ворохтянське лісове господарство» не з`явилося.

ДП «Ворохтянське лісове господарство» повідомлялося судовими повістками, шляхом одночасного надіслання на поштову адресу, шляхом розміщення на сайті Судової влади та шляхом відправлення на офіційну електронну адресу Підприємства.

Проте, всі судові повістки та листи-повідомлення Підприємством були проігноровані.

Будь-які письмові пояснення Третьої особи у матеріалах справи відсутні.

2.4. Позиція відповідача 1 Поляницької сільської ради

У судовому засіданні представник відповідача 1 Поляницької сільської ради заперечив позовні вимоги Прокурора. Вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що Поляницька сільська рада як власник земель в межах населеного пункту вправі розпоряджатися ними. Постанова Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 не може мати преюдиційного значення стосовно всіх обставин в даній справі. Твердження про підробку рішення № 36 від 10.10.2002 було припущено прокурором з посиланням виключно на сам факт існування постанови суду у кримінальній справі. А тому відсутні підстави стверджувати про незаконність набуття права власності на вказану земельну ділянку.

Також представник Відповідача 1 у судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог прокурора. Оскільки Прокурор дізнався про існування порушеного права ДП «Ворохтянське лісове господарство» ще у 2004 році, при винесенні ряду постанов про порушення кримінальних справ. Вважає, що строк позовної давності слід рахувати з 23.03.2004 з дати винесення постанови про порушення кримінальної справи за фактом вчинення злочину за ст. 364 ч. 2 КК України, прийнятття її до свого провадження та об`єднання справ (єдиний порядковий №248436), в якій вказано про незаконне вилучення у Ворохтянського держлісгоспу 40, 69 га земель.

Просив з цих підстав відмовити у задоволенні позову.

2.5. Позиція відповідача 2 ОСОБА_1 .

Інтереси відповідача 2 ОСОБА_1 у справі представляє адвокат Шиманська Н.С. на підставі договорів про надання правової допомоги від 01.10.2020 року та від 26.04.2022 року (т.1, а.с. 236-237, 248).

Представник відповідача заперечила позовні вимоги прокурора та зазначила, що відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Він реалізував своє право на отримання земельної ділянки у власність у порядку безоплатної приватизації земель. Рішення, на підставі якого ОСОБА_1 отримав земельну ділянку не оскаржувалося, і є виконаним. Він не повинен нести відповідальність за протиправні дії іншої Сторони. Постанова Галицького районного суду не має преюдиційної сили у цій справі, оскільки предметом розгляду кримінальної справи була службова недбалість посадових осіб Поляницької сільської ради, а не підробка документів, у тому числі рішень про надання у приватну власність земельних ділянок фізичним особам. У матеріалах справи відсутні докази, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах територій Ворохтянського лісгоспу. Крім того, прокурор не визначив коло осіб, які мають бути стороною справи. В матеріалах справи відсутні відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, хто ж на сьогодні є дійсним власником спірної земельної ділянки. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, примірник якої долучено до матеріалів справи слідує, що право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована на ділянці «Прохідний» в с. Поляниця за ТОВ «Новекс Дім» не зареєстровано. Виходячи з наведеного, Позивач подав позов не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом. Вважає, що ТОВ «Новекс Дім» є неналежним відповідачем. Просила відмовити в позові, так як він пред`явлений до неналежного відповідача. Разом з тим, якщо Суд дійде висновку про задоволення позовних вимог, просила застосувати строки позовної давності, оскільки трирічний строк позовної давності давно минув. Вважає, що строк позовної давності слід рахувати з моменту прийняття рішення № 36 від 10.10.2002, на підставі якого Відповідачу було передано спірну земельну ділянку у власність, тобто з 10.10.2002 року.

2.4. Позиція та процесуальна поведінка відповідача 3 Товариство з обмеженою відповідальністю «Новекс Дім».

Представник ТОВ «Новекс Дім» у судові засідання, жодного разу не з`явився.

У зв`язку з чим, судові засідання неодноразово відкладалися.

Слід зазначити, що справа перебуває у провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з 10.09.2015, а у провадженні судді Остап`юк М.В. - з серпня 2020 року.

ТОВ «Новекс Дім» було залучено до справи у якості співвідповідача ухвалою Суду ще 11.01.2016 року (т.1, а.с. 94).

З часу прийняття справи суддею Остап`юк М.В. до свого провадження, у справі призначалося п`ятнадцять судових засідань: шість підготовчих судових засідань (07.10.2020, 02.12.2020, 16.02.2021, 13.04.2021, 16.07.2021, 28.09.2021) та дев`ять судових засідань (20.01.2022, 28.02.2022, 13.05.2022, 06.07.2022, 16.08.2022, 31.08.2022, 29.09.2022, 29.11.2022, 30.12.2022).

Про дату та час кожного судового засідання відповідач ТОВ «Новекс Дім», як юридична особа, повідомлявся завчасно, у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України за всіма адресами місцезнаходження, що зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. А саме, за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. С. Петлюри, 6 та за адресою: смт. Брошнів-Осада, вул. Незалежності, 42, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.

Крім того, судова повістка про виклик відповідача ТОВ «Новекс Дім» щоразу публікувалася на сайті Судової влади України.

Однак, повідомлення поверталися не врученими з відмітками: «адресат відсутній за вказаною адресою» (зокрема, т.1 а.с. 225-226, 245-246; т.2 а.с. 81-82, 121-122, 145-146, 184-185, 216-217, 243-244; т.3 а.с.5-6, 13-14, 15-16, 58-59, 64-65, 89-90, 124-125, 126-127, 145-146).

За загальним правилом щодо вручення судових повісток учасникам справи, визначеним цивільним процесуальним законодавством України, судова повістка надсилається учаснику, зокрема, на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; (ч. 6, п.1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України).

У відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Оскільки Відповідач інформації про свою електронну адресу та фактичну адресу місцязнаходження не надав, а матеріали справи свідчать про те, що судові повістки надсилалися за адресою місцезнаходження ТОВ «Новекс Дім», вказаною у позовній заяві та за адресами, зазначеними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, і поверталися до суду за відсутності юридичної особи за адресою місцезнаходження, то в силу положень ст. 128 ЦПК України, судові повістки вважаються врученими, а ТОВ «Новекс Дім» таким, що повідомлений належним чином про всі судові засідання.

Лише 29.08.2022, на стадії судового розгляду справи по суті, на другому році перебування справи у провадженні судді Остап`юк М.В. та після шести років з моменту залучення ТОВ «Новекс Дім» як співвідповідача, від представника відповідача адвоката Міла-Поляков Д.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю у іншій справі, повідомив, що відповідач ТОВ «Новекс Дім» дізнався вперше про розгляд даної справи лише 25.08.2022, коли отримав електронне повідомлення від представника відповідача Кратасюка С.А., оскільки повідомлення про розгляд справи на адресу відповідача не надходять через відсутність вказаної юридичної особи за своєю юридичною адресою. У зв`язку з цим, просив відкласти підготовче судове засідання по справі на інший день та зобов`язати позивача направити примірник позовної заяви на адресу представника відповідача ТОВ «Новекс Дім» у м. Львів (т.3, а.с. 60-61).

Ухвалою суду від 31.08.2022 вказане клопотання представника відповідача ТОВ «Новекс Дім» адвоката Міла-Полякова Д.П. визнано зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи (т.3, а.с. 68-70).

23.09.2022 від представника відповідача адвоката Міла-Полякова Д.П. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку.

Ухвалою суду від 27.09.2022 вказане клопотання було задоволено, та надано можливість представнику брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференцзв`язку (т.3, а.с. 93).

Проте, останній таким правом не скористався, на зв`язок 29.09.2022 не вийшов.

У той же час, 29.09.2022 представник відповідача адвокат Міла-Поляков Д.П. подав відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що оспорюваний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ІФ №028109 від 16.10.2002 року посвідчує право власності ОСОБА_1 , і не стосується прав ТОВ «Новекс Дім». А відтак, в цій частині вимог відносно ТОВ «Новекс Дім» слід відмовити, оскільки це суперечить завданням та основним засадам цивільного судочинства, та не є ефективним способом захисту порушених прав зацікавленої особи. З моменту продажу ОСОБА_1 спірної земельної ділянки на користь ТОВ «Новекс Дім», державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ІФ №028109 від 16.02.2002 року втратив свою чинність, а тому не може бути визнаним недійним. Означена спірна земельна ділянка вибула із володіння ОСОБА_1 внаслідок її продажу на користь юридичної особи ТОВ «Новекс Дім», і об`єктивно цим громадянином не може бути виконана, відтак така вимога стосується лише цієї юридичної особи. При цьому, вимога повернути земельну ділянку у державну власність не пов`язана із дійсністю чи недійсністю спірного державного акту, оскільки права на цю земельну ділянку за відповідачем ТОВ «Новекс Дім» виникли на підставі інших правовстановлюючих документів і така вимога має бути розглянута на інших підставах. Вважає, що судом було порушено при прийнятті даної справи до свого провадження приписи щодо підсудності. Просив в частині вимог про визнання недійсним державного акту відмовити, а в частині вимог про повернення земельної ділянки у державну власність закрити провадження - у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що Судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача ТОВ «Новекс Дім» про дату та час судових засідань у цій справі, а також враховуючи, що у матеріалах справи є письмова позиція останнього, виражена у формі відзиву на позовну заяву, Суд вважає, що права відповідача ТОВ «Новекс Дім» не будуть порушені внаслідок розгляду справи у його відсутності.

2.5. Позиція та процесуальна поведінка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

На стадії оголошення письмових доказів по справі з`ясовано, що відповідач 2 ОСОБА_1 відчужив у 2004 році спірну земельну ділянку ОСОБА_2 (т.1, а.с. 67).

У свою чергу ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діяв відповідач 2 ОСОБА_1 , у 2006 році продав спірну земельну ділянку ТОВ «Новекс Дім» - відповідачу 3.

Ні прокурор, ні представник відповідача 2 ОСОБА_1 не повідомляли Суд впродовж розгляду справи про даний факт.

Оскільки рішення суду може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_2 , який не є стороною у справі, то ухвалою Суду від 31.08.2022 ОСОБА_2 залучено у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (т.3 а.с.72).

Оскільки учасники справи, зокрема прокурор, який ініціював позов, не повідомили суду інформацію про місце проживання ОСОБА_2 , Суд надсилав судові повістки останньому за тією адресою, яка була зазначена у договорах купівлі-продажу земельної ділянки (т.1, а.с. 67, 68), а також за адресою, зазначеною у відповіді Державної міграційної служби України (т.3, а.с. 147).

А саме за адресою: АДРЕСА_1 , однак, повідомлення поверталися не врученими з відмітками: «за закінченням терміну зберігання» (зокрема, т.3 а.с. 114-117, 128-129, 149-150).

Одночасно Судом було зроблено запит до Уповноваженого органу про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 .

Відповідно до відповіді Державної міграційної служби України № 6.2-8745/6-22 від 28.11.2022, місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (т.3, а.с. 147).

У зв`язку з тим, що відповідь від Державної міграційної служби надійшла 19.12.2022, а судове засідання призначене на 30.12.2022, то ОСОБА_2 судова повістка була надіслана за вказаною адресою з відділення Нової пошти, номер посилки № 59 0009 0730 6196.

Як вбачається з інформації про посилку, наявна відмітка: «Відмова» (т.3, а.с. 152).

У судові засідання, ОСОБА_2 жодного разу не з`явився.

За загальним правилом щодо вручення судових повісток учасникам справи, визначеним цивільним процесуальним законодавством України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України).

У відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи свідчать про те, що судові повістки, надіслані за адресою місця реєстрації ОСОБА_2 , яку останній змінював, поверталися до суду за закінченням терміну зберігання, та за відмовою, то в силу положень ст. 128 ЦПК України, судові повістки вважаються врученими, а ОСОБА_2 таким, що повідомлений належним чином.

Також ОСОБА_2 кожен раз повідомлявся про дату та час судових засідань на сайті Судової влади України.

З огляду на це, Судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення ОСОБА_2 про дату та час судового засіданні, а відтак, Суд вважає, що права третьої особи ОСОБА_2 не будуть порушені внаслідок розгляду справи у його відсутності.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 167, частиною першою статті 170 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

За змістом положень частин першої та четвертої статті 56 ЦПК України, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор може звертатися до суду із заявами про захист державних чи суспільних інтересів.

У вересні 2015 року прокурор звернувся в інтересах держави із даною позовною заявою до Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, що розташована у с. Поляниця, Івано-Франківської області та повернення земельної ділянки у власність держави.

16.02.2021 прокурор змінив позовні вимоги, просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку та витребувати земельну ділянки у власність держави (т.2, а.с. 84-86).

Підставами позову, передусім, прокурор зазначив незаконність передачі земель державного лісового фонду, в тому числі спірної земельної ділянки, органом місцевого самоврядування, шляхом зловживання службовими обов`язками посадовими особами Поляницької сільської ради, що встановлено у судовому рішенні, ухваленому за результатами розгляду кримінальної справи, порушеної відносно них.

А також посилався на розташування спірної ділянки на території Поляницького лісництва Ворохтянського Держлісгоспу, тобто віднесення цієї ділянки до земель лісового фонду, що перешкоджало передачі цієї ділянки у власність фізичних осіб для будівництва та обслуговування житлового будинку без дотримання визначеної законодавством процедури.

Пояснив, що пред`явлення позову обумовлене необхідністю захисту інтересів держави та невжиттям суб`єктом владних повноважень Державним агентством лісових ресурсів України необхідних заходів.

Підставність звернення прокурора із вказаним позовом в інтересах держави було предметом судового розгляду 06.07.2022, про що постановлено ухвалу (т.3, а.с. 26-28).

Відповідно до частини першої статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Статтею 19 ЗК України визначено категорії земель, зокрема, це землі лісогосподарського призначення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно з частиною третьою статті 1 Земельного кодексу України використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом частин першої та другої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 18 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий режим.

Відповідно до частини першої статті 57 ЗК України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам.

Спірні відносини у даній справі виникли у 2002-2003 роках.

Судом встановлено, що у постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства перебували землі для ведення лісового господарства, площею 4358,5 га, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002701, виданого на підставі рішення Поляницької сільської ради № 3 від 11.01.2001 (т.1, а.с. 24-26).

Згідно наказу Державного комітету лісового господарства України № 87 від 03.04.2006 Ворохтянський держлісгосп був перейменований в 2006 році на ДП «Ворохтянське лісове господарство».

За змістом Статуту ДП «Ворохтянське лісове господарство» у тій редакції, яка долучена до матеріалів справи та розміщена на сайті Підприємства станом на день постановлення рішення, ДП «Ворохтянське лісове господарство» засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного комітету лісового господарства України, який реорганізовано шляхом утворення у 2010 році Державного агентства лісових ресурсів України (Указ Президента України №1085/2010 від 09.12.2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади»)

За змістом Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2014 р. № 521, Державне агентство лісових ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства. До основних завдань Держлісагентства відноситься, зокрема, здійснення державного управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління.

Таким чином, Державне агентство лісових ресурсів України здійснює державне управління територіями в лісах підприємств, що належать до сфери його управління, у тому числі ДП «Ворохтянське лісове господарство».

Судовим розглядом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 10.10.2002 № 36 (Додаток 3), відповідачу ОСОБА_1 , жителю м. Івано-Франківська, передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у с. Поляниця, площею 0,2500 га (т.1, а.с. 10 -12, т.3, а.с. 171-176).

16.10.2002 на підставі вищезазначеного рішення ОСОБА_1 отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ІФ № 028109 (далі Державний акт) (т.1, а.с.8-9).

Земельній ділянці кадастровий номер не присвоювався.

Згідно з листом Карпатського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру Державного комітету природних ресурсів України від 01.10.2004 №464 (далі - Лист) земельна ділянки, площею 0, 2500 га, яка надана безоплатно у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 , розташована у кв. 32 діл 1 території земель лісокористування Поляницького лісництва Ворохтянського Держлісгоспу (п. 77, т.1, а.с. 57-58).

Відповідно до статтей 55, 56 ЗК України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до земель лісового фонду належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Землі лісового фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Порядок використання земель лісового фонду визначається законом.

Чинне та той час земельне законодавством дозволяло органу місцевого самоврядування вилучати для суспільних та інших потреб земельні ділянки, надані у постійне користування, але при дотриманні чітко визначеної законодавством процедури.

Так, у відповідності до частини першої, другої статті 149 ЗК України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

За змістом положень статті 20 ЗК України у діючій на той час редакції, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, законодавством чітко передбачалося, що при передачі громадянам чи юридичним особам земельної ділянки, в тому числі, лісогосподарського призначення, яка перебуває у постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства мають передувати рішення органу місцевого самоврядування про вилучення цієї земельної ділянки та про зміну її цільового призначення.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 4 Рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 10.10.2002 № 36 «Про вилучення, надання, передачу земельних ділянок у приватну власність та зміну цільового призначення землі» Поляницькою сільською радою вилучено у Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ земельні ділянки, площею 14,10 га, зокрема, у кварталі 32 виділ 1 (т.2, а.с. 10).

У ході судового розгляду також з`ясовано, що 23.03.2004 слідчим з ОВС прокуратури Івано-Франківської області Балитою Р.І. порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. У постанові йдеться, що службові особи Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах третіх осіб, всупереч Генерального плану забудови с. Поляниця, в порушення вимог законодавства, протягом 2002-2003 років без розгляду на сесіях Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету, незаконно вилучили із власності Ворохтянського держлісгоспу 40, 69 га земель лісового фонду, без згоди державних органів лісового господарства, незаконно змінили їх цільове призначення, перевівши із земельних угідь лісового фонду в землі житлової та громадської забудови, та безоплатно надали їх у приватну власність 160 громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків. Внаслідок вищевказаних дій незаконно вилучено 40, 69 га земельних угідь лісового фонду, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам (т.1, а.с.140).

Відповідно до Висновку комісійної судово-земельної експертизи від 11.03.2005, проведеної у рамках вказаної кримінальної справи, який долучено як доказ і до матеріалів цієї справи, виконком сільської ради села Поляниця прийняв ряд рішень про вилучення земельних ділянок лісового фонду загальною площею 40, 69 га без дотримання процедури вилучення, надання та зміни цільового призначення земель лісового фонду у відповідності до вимог статтей 149, 151, пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України та статті 42 Лісового кодексу України, зокрема, це рішення виконкому № 36 від 10.10.2002, на підставі якого вилучено земельні ділянки в Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, у тому числі у кварталі 32 виділ 1, де розташована земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 (т.1, а.с. 52-55).

З матеріалів оглянутої у ході судового розгляду, кримінальної справи № 1-6/11 (провадження 1/341/6/15) у шістнадцятьох томах, вбачається, що за результатами досудового розслідування уповноваженою особою складено обвинувальний висновок по кримінальній справі № 248436 про обвинувачення сільського голови с. Поляниця ОСОБА_4 за ст.ст. 365 ч. 3, 190 ч. 4, 364 ч. 2, 357 ч. 2, 366 ч. 2 КК України, інженера-землевпорядника ОСОБА_3 за ст.ст. 365 ч. 3, 366 ч. 2 КК України, начальника Яремчанського міського управління земельних ресурсів ОСОБА_6 за ст.ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України, головного бухгалтера ОСОБА_5 за ст.ст. 190 ч. 4, 364 ч. 2, 366 ч.2 КК України, начальника відділення Державного казначейства в м. Яремча Мотрук Марії Степанівни за ст.ст. 190 ч. 4, 364 ч. 2 КК України, який затверджений 18.05.2005 року Прокурором Івано-Франківської області.

Кримінальна справа розглядалася Галицьким районним судом Івано-Франківської області.

Постановою Галицького районного суду від 04.03.2015 року, яка є кінцевим судовим рішенням, що набрало законної сили, було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, сільського голову с. Поляниця ОСОБА_4 , інженера-землевпорядника ОСОБА_3 , начальника Яремчанського міського управління земельних ресурсів Реміцьку О.М. (т.1, а.с. 13-23).

Разом з тим, зі змісту вказаної постанови Галицького районного суду вбачається, що сільський голова Соловчук Ю.В., інженер-землевпорядник ОСОБА_3 в особистих інтересах та в інтересах осіб, які бажали безоплатно отримати для індивідуального житлового будівництва земельні ділянки у с. Поляниця Яремчанської міськради, склали завідомо неправдиві офіційні документи: листи виконавчого комітету Поляницької сільської ради про вилучення з державної власності та передачу сільській раді в землі запасу земельних ділянок державного лісового фонду; рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради «Про вилучення земельних ділянок Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ» загальною площею 40,69 га, віднесення їх в землі запасу сільської ради, про зміну їх цільового призначення і переведення з лісового фонду в землі житлової та громадської забудови; додатки до рішень виконавчого комітету Поляницької сільської ради «Про надання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків» фізичним особам, прізвища та ініціали яких вказуються у постанові Суду.

Зокрема, в процесі судового розгляду по даній кримінальній справі №1-6/2011, як вбачається з постанови Галицького районного суду, було встановлено, що всупереч вимог Земельного кодексу України, Лісового кодексу України, генерального плану забудови с. Поляниця, затвердженого рішенням сесії сільської ради від 30.01.2001, «Правилам забудови населених пунктів області» від 12.11.2002, Закону України «Про планування та забудову територій», інженер-землевпорядник ОСОБА_3 та сільський голова ОСОБА_4 , за погодженням з начальником управління земельних ресурсів ОСОБА_6 , склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи - рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 4 від 14.02.2002, № 32 від 12.09.2002, № 36 від 10.10.2002, № 40 від 15.11.2002, № 6 від 13.02.2003, № 27 від 10.07.2003 «Про вилучення земельних ділянок» Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ загальною площею 40,69 га, віднесення їх в землі запасу сільської ради, про зміну їх цільового призначення і переведення з лісового фонду в землі житлової та громадської забудови.

У подальшому члени організованої групи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за погодженням з ОСОБА_6 , склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи додатки до рішень виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 4 від 14.02.2002, № 32 від 12.09.2002, № 36 від 10.10.2002, № 40 від 15.11.2002, № 6 від 13.02.2003, № 27 від 10.07.2003 «Про надання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків» фізичним особам: ОСОБА_7 - 0,25 га, ОСОБА_8 - 0,15 га, ОСОБА_9 - 0,25 га, ОСОБА_10 - 0,1061 га, ОСОБА_11 - 0,15 га, ОСОБА_12 - 0,15 га, ОСОБА_13 - 0,15 га, ОСОБА_1 - 0,25 га, ОСОБА_14 - 0,25 га, ОСОБА_15 - 0,25 га, ОСОБА_16 - 0,2110 га, ОСОБА_17 - 0,1061 га, ОСОБА_18 - 0,15 га, ОСОБА_19 - 0,15 га, ОСОБА_20 - 0,2110 га, ОСОБА_21 - 0,15 га, ОСОБА_22 - 0,20 га, ОСОБА_23 - 0,15 га, ОСОБА_24 - 0,193 га, ОСОБА_25 - 0,25 га, ОСОБА_26 - 0,25 га, ОСОБА_27 - 0,25 га, ОСОБА_28 - 0,15 га, ОСОБА_29 - 0,10 га, ОСОБА_30 - 0,15 га, ОСОБА_31 - 0,15 га, ОСОБА_32 - 0,25 га, ОСОБА_33 - 0,25 га, ОСОБА_34 - 0,25 га, ОСОБА_35 - 0,25 га, ОСОБА_36 - 0,125 га, ОСОБА_37 - 0,10 га, ОСОБА_38 - 0,15 га, ОСОБА_39 - 0,15 га, ОСОБА_40 - 0,10 га, ОСОБА_41 - 0,15 га, ОСОБА_42 - 0,1891 га, ОСОБА_43 - 0,25 га, ОСОБА_44 - 0,23 га, ОСОБА_45 - 0,23 га, ОСОБА_46 - 0,23 га, ОСОБА_47 - 0,0550 га, ОСОБА_48 - 0,060 га, ОСОБА_49 - 0,20 га, ОСОБА_50 - 0,0608 га, ОСОБА_51 - 0,0608 га, ОСОБА_52 - 0,24 га, ОСОБА_53 - 0,25 га, ОСОБА_54 - 0,25 га, ОСОБА_55 - 0,15 га, ОСОБА_56 - 0,15 га, ОСОБА_57 - 0,10 га, ОСОБА_58 - 0,10 га, ОСОБА_59 - 0,10 га, ОСОБА_60 - 0,10 га, ОСОБА_61 - 0,25 га, ОСОБА_62 - 0,25 га, ОСОБА_63 - 0,25 га, ОСОБА_64 - 0,193 га, ОСОБА_65 - 0,193 га, ОСОБА_66 - 0,20 га, ОСОБА_67 , ОСОБА_68 та ОСОБА_69 всього 0,40 га, ОСОБА_70 - 0,15 га, ОСОБА_71 - 0,1189 га, ОСОБА_72 - 0,25 га, ОСОБА_73 - 0,15 га, ОСОБА_74 - 0,20 га, ОСОБА_75 - 0,25 га, ОСОБА_76 - 0,25 га, ОСОБА_77 - 0,25 га, ОСОБА_78 - 0,25 га, , ОСОБА_79 - 0,25 га, ОСОБА_80 - 0,25 га, ОСОБА_81 - 0,25 га, ОСОБА_82 - 0,9185 га.

Таким чином, у постанові Галицького районного суду за результатами розгляду вказаної кримінальної справи йдеться про те, що посадові особи Поляницької сільської ради склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи, серед яких і рішення № 36 від 10.10.2002 з додатками, на підставі якого вилучено у Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ земельну ділянку у кварталі 32 виділ 1 та надано у приватну власність фізичним особам, у тому числі відповідачу ОСОБА_1 , - прийнято з порушенням вимог законодавства.

Наведені обставини не заперечені представником відповідача 1 Поляницької сільської ради та представником відповідача 2.

Стороною відповідача також не надано жодних інших, протилежних доказів, на спростовання факту незаконності рішення органу місцевого самоврядування про вилучення спірної земельної ділянки у Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ та передачі спірної земельної ділянки у приватну власність відповідачу 2 ОСОБА_1 .

За результатами огляду у судовому засіданні матеріалів кримінальної справи №1-6/2011 (провадження № 1/341/4/16) у 16 (шістнадцятьох) томах та речових доказів, що зберігаються при справі, зокрема, технічної документації, протоколів засідань виконкому Поляницької сільської ради 2002, протоколів сесії Поляницької сільської ради 2001-2002 р., матеріалів засідання виконкому з 11.07.-12.12.2002, документи, які б у своїй сукупності свідчили про надання у приватну власність ОСОБА_1 спірну земельну ділянки з дотриманням процедури, визначеної законодавством, відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Керуючись зазначеними вище положеннями законодавства, проаналізувавши долучені до справи докази у їх сукупності, логічному взаємозв`язку та в контексті принципу «достатності доказів», а саме: лист Карпатського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру Державного комітету природних ресурсів України від 01 жовтня 2004 року №464, відповідно до якого земельна ділянки, площею 0, 2500 га, яка надана безоплатно у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 , розташована у кв. 32 діл 1 території земель лісокористування Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ; висновок комісійної судово-земельної експертизи від 11.03.2005, проведеної у рамках кримінальної справи № 248436 про те, що рішення № 36 від 10.10.2002, на підставі якого вилучено земельні ділянки в Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, у тому числі у кварталі 32 виділ 1 прийнято без дотримання процедури вилучення, надання та зміни цільового призначення земель лісового фонду, визначеної законодавством; саме рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 36 від 10.10.2002, у відповідності до якого у Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ вилучено земельні ділянки, у тому числі у кварталі 32 виділ 1 (пункт 4 Рішення) та передано безоплатно, згідно з Додатком 3 до цього Рішення, у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0, 2500 га; постанову Галицького районного суду від 04.03.2015, ухвалену за результатами розгляду вказаної вище кримінальної справи, де зазначається про те, що, посадові особи Поляницької сільської ради всупереч вимог законодавства склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи, зокрема, рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 36 від 10.10.2002 та додатки до вказаного рішення, яким вилучено земельні ділянки Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ та надано у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_1 , площею 0, 2500 га, Суд приходить до висновку, що надання у приватну власність спірної земельної ділянки відповідачу здійснено з порушенням вимог законодавства.

Відтак, вилучення та зміна цільового призначення спірної земельної ділянки у передбаченому законом порядку не здійснювалась, та у встановленому порядку органом місцевого самоврядування у приватну власність не надавалась, а тому рішення Поляницької сільської ради №36 від 10.10.2002 та державний акт не відповідають положенням законодавства.

Звертаючись до Суду в інтересах держави з позовом, Прокурор просив визнати недійсним державний акт та витребувати земельну ділянку.

Така позиція Прокурора мотивована тим, що в ході судового розгляду по вказаній вище кримінальній справі, постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 встановлено, що рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 10.10.2002 № 36 було підроблено, і це не потребує доказуванню в суді.

Однак, ретельний аналіз змісту постанови Галицького районного суду свідчить, що Судом в рамках вказаного кримінального провадження предметом дослідження були незаконні дії посадових осіб Поляницької сільської ради, які виражені у складанні та видачі завідомо неправдивих офіційних документів: рішень виконавчого комітету Поляницької сільської ради та додатків до них, на підставі яких відбулося масове вилучення земельних ділянок Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ та надання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків фізичним особам всупереч Закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновок, що "рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - "суд знає закони" (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення.»

Відтак, Суд, керуючись принципом «jura novit curia», - "суд знає закони", з огляду на встановлені у ході судового розгляду обставини, а саме, що передана у приватну власність ОСОБА_1 спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства, мала лісогосподарське призначення, її вилучення та зміна цільового призначення здійснювалась з порушенням вимог законодавства, тому рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 10.10.2002 № 36 було прийнято з порушенням чинного на той час законодавства.

Відповідно і спірний державний акт не відповідає вимогам законодавства, оскільки виданий на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке прийняте з порушенням Закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Аналізуючи обраний прокурором спосіб захисту в частині позовної вимоги про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ІФ № 028109, Суд враховує висновки Верховного Суду.

Зокрема, у Постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що вимога про визнання недійсним та скасування державного акту не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою. «[…] …Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення». Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) Верховний Суд вказав: "визнання недійсним державного акта також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 94))".

Виходячи з викладеного, вимога щодо визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ІФ № 028109 не є ефективним способом захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Щодо витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння у власність держави.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 1 Першого протоколу містить три норми. Перша норма містить загальний характер та проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма передбачає випадки позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам; третя норма визначає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети.

Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

Порядок передачі земель лісового фонду та зміна цільового призначення земельних ділянок чітко визначений у законодавстві чинному на час надання відповідачу ОСОБА_1 спірної земельної ділянки. Так, за змістом положень статтей 20, 149 ЗК України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при передачі громадянам чи юридичним особам земельної ділянки, в тому числі, лісогосподарського призначення, яка перебуває у постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства мають передувати згода землекористувача на таке вилучення, рішення органу місцевого самоврядування про вилучення цієї земельної ділянки та про зміну її цільового призначення.

Також у статті 118 ЗК України у редакції чинній на час виникнення правовідносин, визначено чіткий порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, за змістом частин шостої-десятої вказаної статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом архітектури та подається на розгляд відповідного органу місцевого самоврядування.

Сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

У статті 21 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначалися наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. А саме, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Також статтями 154, 155 ЗК України передбачалася відповідальність органів місцевого самоврядування за порушення права власності на землю, за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок.

Положення Земельного та Цивільного кодексів України були і є у вільному доступі, відтак, ні орган місцевого самоврядування, ні відповідач ОСОБА_1 не мали перешкод бути обізнаними про порядок вилучення та отримання безоплатно у приватну власність земельну ділянку, у тому числі, із лісового фонду і наслідки не дотримання встановленого законодавством порядку.

Крім того, в силу видимих природних властивостей земельної ділянки ОСОБА_1 міг та повинен був знати про те, що ця ділянка належить до земель лісового фонду.

Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель лісогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом положень статті 388 ЦК України якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, власник має право витребувати це майно від набувача.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель лісогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Як уже зазначалося, у відповідності до Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2014 р. № 521, Державне агентство лісових ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, одним із основних завдань якого є здійснення державного управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління.

Ворохтянське державне лісогосподарське підприємство, яке у 2006 році переіменовано у ДП «Ворохтянське лісове господарство», на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002701, володіло землями для ведення лісового господарства, площею 4358,5 га, до складу якої входила і спірна земельна ділянка, розташована у кварталі 32 виділ 1.

Зазначене підприємство у відповідності до статті 1 Статуту ДП «Ворохтянське лісове господарство» засноване на державній власності, належало до сфери управління Державного комітету лісового господарства України, яке у 2010 році реорганізовано у Державне агентство лісових ресурсів України.

Таким чином, оскільки як і вилучення спірної земельної ділянки з лісового фонду так і передачі її у безоплатному порядку у приватну власність відбулися з грубим порушення вимог законодавства, то держава не розпорядилася спірною земельною ділянкою у передбачений законом спосіб.

Земельна ділянка вибула з володіння держави поза її волею, а ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку у порядку безоплатної передачі громадянам у власність земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 10.10.2002 № 36, прийнятого з порушенням вимог законодавства.

Судовим розглядом встановлено, що 22.07.2004 відповідач ОСОБА_1 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 02.07.2004, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І., зареєстрованого в реєстрі № 1720 (т.1. а.с.67).

ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_1 , на підставі довіреності від 08.12.2006, відчужив спірну земельну ділянку Товариству з обмеженою відповідальністю «Новекс Дім», на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І., зареєстрованого в реєстрі № 5994 (т.1. а.с.68).

За результатами перегляду Відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 30.12.2022, вбачається, що Відповідачу 3 ТОВ «Новекс Дім» на праві власності належать декілька земельних ділянок у селі Поляниця, участок Прохідний з кадастровими номерами 220010355 та 220010123. Обидві є об`єктами обтяження.

Оскільки згідно з оспорюваним Державним актом, спірній земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер, а Відповідач 3 ТОВ «Новекс Дім» не надав інформації про присвоєння кадастрового номеру спірній земельних ділянці, і не надав також жодних доказів того, що спірна земельна ділянка ним відчужена чи є об`єктом обтяження, то будь-які відомості про те, що на даний час власником земельної ділянки є не відповідач 3 ТОВ «Новекс Дім», а інша фізична чи юридична особа, а також те, що витребування земельної ділянки зачіпає права та інтереси іншої особи, яка не є учасником у справі відсутні.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного суду у постанові від 23.11.2021 № 359/3373/16-ц, належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 183/1617/16 (провадження N 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі N 911/3681/17 (провадження N 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі N 910/1809/18 (провадження N 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі N 200/606/18 (провадження N 14-125цс20, пункт 74) та інших.

Відтак, згідно з частиною третьою статті 388 ЦК України є правові підстави витребувати від відповідача 3 ТОВ «Новекс Дім», кінцевого власника спірної земельної ділянки, яка вибула з володіння держави поза її волею та була набута Відповідачем 2 ОСОБА_1 на підставі рішення Поляницької сільської ради, прийнятого всупереч визначеної законодавством процедури.

У даній справі повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісового фонду.

Крім того, справа носить значний суспільний резонанс, адже відбулося не поодиноке, а масове вилучення земель лісового фонду з грубим порушенням вимог законодавства, внаслідок чого було порушено кримінальну справі за фактом зловживання службовими обов`язками посадовими особами Поляницької сільської ради.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року (справа № 183/1617/16, провадження № 14-208 цс 18) звертає увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

У даній справі повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісового фонду.

Відповідач 3 ТОВ «Новекс Дім» явку свого представника систематично не забезпечувало, жодних доказів на спростування позиції прокурора не надало, а клопотання подані представником останнього на завершальних стадіях судового розгляду справи свідчили про зловживання процесуальними права, спрямованими на затягування розгляду справи.

З огляду на таку поведінку Відповідача 3, небажання брати участь у судових засіданнях, що характеризує певним чином ставлення ТОВ «Новекс Дім» до результату розгляду спору, суд вважає, що у відповідача ТОВ «Новекс Дім» відсутній інтерес у збереженні спірної земельної ділянки у власності та що витребування у нього земельної ділянки не становитиме надмірний тягар.

Крім того, відсутня інформація про наявність на спірній земельній ділянці житлової забудови чи іншого нерухомого майна.

З огляду на це, Суд вважає, що витребування спірної земельної ділянки не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) Велика Палата зробила висновок, що "вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності".

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Таким чином, враховуючи встановлені Судом обставини справи, позовні вимоги в частині витребування спірної земельної ділянки підлягають задоволенню.

Щодо позиції представника відповідача ТОВ «Новекс Дім» про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про витребування земельної ділянки, оскільки такі вимоги не підсудні суду загальної юрисдикції, а мають розглядатися у порядку господарського судочинства, то Суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно в тому числі землю, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, зокрема, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (стаття 20 ГПК України)

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є: 1) наявність спору у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства; 2) спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що діє з відповідних відносин, наявних у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом (п.4.11 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18)

У постанові від 13.02.2019 (справа № 910/8729/18) Велика Палата зазначила, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також введено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін (п. 4.10 постанови).

Отже, одним із обов`язкових критеріїв віднесення позовної вимоги до юрисдикції господарського суду є наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а не тільки суб`єктний склад учасників.

За змістом частини четвертої-сьомої статті 3 ГК України сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Організаційно-господарськими відносинами розуміються відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю.

Внутрішньогосподарськими є відносини, що складаються між структурними підрозділами суб`єкта господарювання, та відносини суб`єкта господарювання з його структурними підрозділами.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог прокурора є:

Перша вимога: визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого Поляницькою сільською радою фізичній особі - ОСОБА_1 ;

Друга вимога: витребування земельної ділянки від ТОВ «Новекс Дім» як кінцевого власника, якому була відчужена земельна ділянку внаслідок неодноразового її продажу попередніми власниками фізичними особами: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Отже, спір у цій справі виник щодо недійсності Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого фізичній особі відповідачу 1 ОСОБА_1 первісному власнику, а саме надання останньому Поляницькою сільською радою спірної земельної ділянки лісового фонду у порядку безоплатної приватизації.

У ході судового розгляду встановлено, що земельна ділянка вибула з володіння держави поза її волею, а фізична особа ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку у порядку безоплатної передачі громадянам у власність земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 10.10.2002 № 36, прийнятого з порушенням вимог законодавства.

Вподальшому відповідач ОСОБА_1 продав земельну ділянку ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 відчужив її відповідачу 3 ТОВ «Новекс Дім».

Відтак, спір як у частині вимог про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого на ім`я відповідача 1 ОСОБА_1 , так і в частині витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння від ТОВ «Новекс Дім» - кінцевого власника - виник у зв`язку із реалізацією права фізичної особи ОСОБА_1 на набуття у власність земельної ділянки у порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, що визначався статтею 118 ЗК України.

Правовідносини, що лежать в основі цього спору не є господарськими відносинами у розумінні статті 3 ГК України.

Витребування земельної ділянки у кінцевого власника є наслідком незаконної передачі її первісному власнику.

Відтак, вимоги про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого первісному власнику ОСОБА_1 та витребування земельної ділянки від теперішнього власника ТОВ «Новекс Дім», з огляду на правову природу спірних відносин, нерозривно пов`язані між собою. Від вирішення першої з них залежить вирішення другої вимоги, адже за своєю суттю встановлення факту незаконності набуття у власність первісним власником ОСОБА_1 спірної земельної ділянки лісового фонду є наслідком витребування її у кінцевого власника на підставі статті 388 ЦК України, незалежно від того, скільки разів земельна ділянка відчужувалася, і не потребує оспорювання ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право (наприклад, постанова Великої Палати Верховного суду від 23.11.2021 № 359/3373/16-ц).

Тому, судовий розгляд окремо вказаних позовних вимог за правилами різного судочинства порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження одного і того ж предмета, а також одних і тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій, що не гарантує дотримання принципу правової визначеності.

З огляду на все зазначене вище, Суд вважає, що у цій справі відсутні підстави для закриття провадження в частині вимоги про витребування від ТОВ «Новекс Дім» спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння, на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки у цій справі, зважаючи на тривалість її розгляду з 2015 року, такий підхід не відповідатиме принципу повноти та всебічності з`ясування обставин справи.

Крім того, закриття провадження у справі в частині вимоги про витребування спірної земельної ділянки, з огляду на те, що справа перебуває у провадженні Яремчанського міського суду з 2015 року, не відповідатиме також ефективному способу захисту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.10.2022 (у справі 910/14224/20) Верховний Суд звертає увагу, що спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Закриття провадження у справі в частині позовних вимог про витребування спірної земельної ділянки призведе до повторного звернення Прокурора до суду за захистом інтересів держави.

Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 зазначає, що для цілей застосування частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. У спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи теж заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Прокурор у цій справі заявив дві позовні вимоги: 1) визнати недійсним оскаржуваний Державний акт, виданий на ім`я відповідача 2 ОСОБА_1 ; 2) витребувати у відповідача 3 ТОВ «Новекс Дім» спірну земельну ділянку.

Аналіз вказаних позовних вимог свідчить, що перша вимога звернена до відповідача ОСОБА_1 , а друга вимога до відповідача ТОВ «Новекс Дім».

У судовому засіданні представник відповідача 1 Поляницької сільської ради та представник відповідача 2 Кратасюка С.А. заявили клопотання про застосування строків позовної давності до зазначених вище позовних вимог прокурора, тоді як ТОВ «Новекс Дім» заяв про застосування строків позовної давності не подавав.

Щодо заяви Сторони відповідачів 1 та 2 про застосування строку позовної давності відносно вимоги про визнання недійсним спірного державного акту, то відсутні підстави для розгляду цього питання, оскільки Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги, а у задоволенні вказаної вимоги відмовлено.

Щодо застосування строку позовної давності до вимоги про витребування земельної ділянки від ТОВ «Новекс Дім», то Суд не надає оцінку доводам представника відповідача 1 Поляницької сільської ради та представника відповідача 2 Кратасюка С.А. про сплив позовної давності до цієї вимоги, оскільки вказана позовна вимога пред`явлена до ТОВ «Новекс Дім».

А ТОВ «Новекс Дім», як уже зазначалося вище, не заявляв про сплив позовної давності щодо пред`явленої до нього позовної вимоги про витребування спірної земельної ділянки.

Таким чином, з огляду на наведені вище висновки (пункти 70-71) постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16) Суд не має підстав вирішувати питання стосовно застосування приписів про позовну давністю до вимоги про витребування земельної ділянки, заявленої до ТОВ «Новекс Дім», оскільки таку заяву Товариство не заявляло.

Керуючись статтями 167, 170, 387, 388 ЦК України, статтями 1, 3, 18, 20, 21, 57, 118, 149, 154, 155 ЗК України, статтями 4, 5, 12, 56, 76, 80, 81, 128, 259 ЦПК України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов Першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агенства лісових ресурсів України до Поляницької сільської ради (Відповідач 1), ОСОБА_1 (Відповідач 2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Новекс Дім» (Відповідач 3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Ворохтянське лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки задовольнити частково.

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Новекс Дім» земельну ділянку, площею 0, 2500 га, без кадастрового номеру, розташовану в с. Поляниця, участок Прохідний, право власності на яку посвідчується Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2006 року, посвідченого нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5994, - з чужого незаконного володіння у власність держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України.

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 028109 від 16.10.2002, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 00049, виданого ОСОБА_1 на підставі рішення № 36 Поляницької сільської Ради народних депутатів від 10.10.2002 року, - відмовити у зв`язку з обранням неналежного способу захисту.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області: 76015, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11, Івано-Франківської області.

Позивач: Державне агентство лісових ресурсів України, ідентифікаційний код юридичної особи: 37507901, місцезнаходження юридичної особи: вулиця Шота Руставелі, 9-А, м. Київ, 01601.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Державне підприємство «Ворохтянське лісове господарство», ідентифікаційний код юридичної особи 81, місцезнаходження юридичної особи: вулиця Д. Галицького, 118, смт. Ворохта, 78595.

Відповідач 1: Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, ідентифікаційний код юридичної особи 25596005, місцезнаходження юридичної особи: вулиця Карпатська, 1 А, с. Поляниця, 78593.

Відповідач 2: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач 3: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новекс Дім», , місцезнаходження юридичної особи: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. С. Петлюри, 6; Філія № 2 ТОВ «Новекс Дім», Код ЄДРПОУ ВП: 35915106, місцезнаходження:77611, Івано-Франківська область, Рожнятівський район, смт Брошнів-Осада, вул. Незалежності, 42.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , місце проживання за матеріалами справи: АДРЕСА_1 /зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: М. В. Остап`юк