Справа № 473/2699/21
"05" січня 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання - Лукіянчиній Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ательє «Головні убори» до ОСОБА_1 про виділ частки із спільного майна
В липні 2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ательє «Головні убори» (далі - ТОВ «Ательє «Головні убори») звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просило виділити в натурі у власність в будівлі по АДРЕСА_1 площею 29,0 кв.м. та приміщення 2 площею 5,9 кв.м., загальною площею 34,9 кв.м., що складає 11/100 частин в праві власності на вказану будівлю.
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ательє «Головні убори» є власником 11/100 часток в загальному складі будівлі по АДРЕСА_2 . Вказана частка складається з приміщення 1 площею 29,0 кв.м та приміщення 2 площею 5,9 кв.м., загальною площею 34,9 кв.м. Дане майно належить товариству на підставі Постанови Миколаївського апеляційного суду від 25.06.2020р., яка набрала чинності 25.06.2020р. Право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.07.2020р.
На сьогоднішній день позивач вирішив розпорядитися своїм майном. За зверненням до нотаріуса з приводу укладення договору продажу, представнику позивача було роз`яснено, що для відчуження частки в майні, необхідною є згода інших співвласників (яким належить 89/100 часток). Крім того, необхідними є також документи на земельну ділянку, на якій знаходиться будівля та частка в будівлі позивача, які б підтверджували право власності або користування нею.
Крім того, представник позивача звернувся до відділу містобудування та архітектори Апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області з заявою про присвоєння окремої адреси належному приміщенню, оскільки воно фактично є окремим приміщенням та використовується позивачем окремо від інших власників приміщень, які входять до складу будівлі по АДРЕСА_2 . Що б дало можливість укладати окремі договори на користування електроенергією, водопостачанням та іншими комунальними послугами.
Однак, позивачу було відмовлено в присвоєнні окремої адреси, оскільки адреса не присвоюється будівлям та спорудам, що є приналежністю відповідної будівлі або споруди або їх складовою частиною. У зв`язку з цим позивач змушений звертатися за захистом своїх прав до суду. Та способом такого захисту вважає буде виділення частки зі спільної власності на будівлю по АДРЕСА_2 .
Зазначені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду.
Ухвалою суду від 27 липня 2021 року провадження у справі було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року підготовче провадження було закрито та справа призначена до судового розляду по суті.
В судове засідання представник позивача - адвокат Вуїв О.В. не з`явилася. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги ТОВ «Ательє «Головні убори» підтримала, просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Відзив на адресу суду не надіслав.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Зокрема судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ательє «Головні убори» є власником 11/100 часток в загальному складі будівлі по АДРЕСА_2 . Вказана частка складається з приміщення 1 площею 29,0 кв.м та приміщення 2 площею 5,9 кв.м., загальною площею 34,9 кв.м. Дане майно належить товариству на підставі Постанови Миколаївського апеляційного суду від 25.06.2020р., яка набрала чинності 25.06.2020р. Право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.07.2020р.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (далі - постанова) при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.
У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необгрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні.
При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.
При вирішенні спорів про виділ в натурі часток жилого будинку суд повинен перевірити належність сторонам цього майна, розмір їх часток в праві власності на будинок, з`ясувати план будинку, перевірити наявність висновку технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі, висновків органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції про допустимість пов`язаних з цим переобладнань, дозволу виконкому місцевої Ради на переобладнання і перепланування жилого будинку (п. 18 постанови).
Дане приміщення було набуте трудовим колективом ательє «Головні убори» в процесі приватизації державного майна на підставі Договору купівлі-продажу державного майна і приміщення від 29.08.1995року. ТОВ «Ательє «Головні убори», як юридична особа, яка є правонаступником товариства покупців (членів трудового колективу) ательє «Головні убори» набуло право власності на вищевказане приміщення.
До складу цієї будівлі також входять інші нежитлові приміщення, які належали в різні періоди іншим особам.
На сьогоднішній день згідно інформації, яка обліковується стосовно будівлі по АДРЕСА_2 , власниками приміщень є:
11/100 часток (яка включає в себе приміщення площею 29,0 кв.м та приміщення площею 5,9 кв.м., загальною площею 34,9 кв.м) - ТОВ «Ательє «Головні убори»,
18/100 часток (яка включає в себе Ѕ коридору№1 площею 2,80 кв.м, приміщення №2 площею 29,10 кв.м, приміщення №3 площею 24,20 кв.м, загальною площею 56,10кв.м) - ОСОБА_1 ,
магазин площею 64,9 кв.м - ОСОБА_2 (69/100 часток на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2000 року, 31/100 часток на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2012 року),
нежитлове приміщення площею 38,3 кв.м - ОСОБА_3 на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду від 21.12.2004р та ухвали Вознесенського міськрайонного суду від 16.11.2012р.
Таким чином, інші співвласники з часу проведення приватизації зареєстрували своє право власності на окремо визначене майно та не мають частки в спільній власності, яка для них припинилася.
Разом з тим, наявність реєстрації прав власності на вже виділене зі спільної власності майно, вказує на наявність у позивача права також виділити належну йому частку з права спільної власності на будівлю.
Згідно висновку КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо технічної можливості використання об`єкту нерухомого майна від 24 травня 2021 року №279 об`єкт, що складається з приміщення 1 площею 29,0 кв.м та приміщення 2 площею 5,9 кв.м., площі яких не увійшли в розрахунок ідеальних часток інших співвласникіа, так як на момент розрахунку право власності за позивачем зареєстровано не було, за технічними показниками може використовуватися як самостійний об`єкт цивільних правовідносин.
Крім того, внаслідок реєстрації права власності на інщі приміщення без врахування приміщень позивача, перехід прав власності на них та присвоєння їм окремих адрес в подальшому, загальний розмір часток усіх співвласників (на праві спільної часткової власності) спірного об`єкту нерухомого майна не становить 1, що суперечить вимогам закону та перешкоджає позивачу використати своє право на виділення частки у праві спільної власності на будівлю в натурі шляхом укладення окремого договору з іншими співвласниками. Так само неможливо отримати згоді інших співвласників на відчуження частки позивача. Також неможливим є спільне користування ділянкою, на якій розташована будівля, оскільки частини ділянки вже були викуплені під виділені приміщення. І відповідно позивач не може окремо укласти договір на користування земельною ділянкою під своїми приміщеннями, які не виділені в окреме майно.
Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що єдиним варіантом виділення частки зі спільного майна є варіант, за яким весь цей час здійснювалося фактичне користування приміщеннями з самого початку їх придбання трудовим колективом. І який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - приміщення 1 площею 29,0 кв.м та приміщення 2 площею 5,9 кв.м., загальною площею 34,9 кв.м. Обставину фактичного придбання даних приміщень та подальшого користування ними підтверджено Постановою Миколаївського апеляційного суду від 25.06.2020р.
Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141, 59,263-265, 272,273 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ательє «Головні убори» до ОСОБА_1 про виділ частки із спільного майна - задоволити у повному обсязі.
Виділити в натурі у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Ательє «Головні убори» в будівлі по АДРЕСА_2 приміщення 1 площею 29,0 кв.м та приміщення 2 площею 5,9 кв.м., загальною площею 34,9 кв.м, що складає 11/100 частин в праві власності на вказану будівлю.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10 січня 2022 року.

Суддя М.М. Ротар