Справа № 930/2067/21
Провадження № 22-ц/801/612/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 рокуСправа № 930/2067/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Олійник А Є., позивачки ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відкритому судо-вому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки в натурі з майна,

що є спільною частковою власністю,

за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їхнього представника адвоката Мовчана Володимира Васильо-вича на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 16 гру-дня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Немирові Вінницької області за головування судді Царапори О. П., повний текст складення якого не зазначе-ний,

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася у Немирівський район-ний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про виділ частки в натурі з майна, що є спільною частковою власніс-тю, посилаючись на наступні обставини. Позивачка є власницею 58/100 частин житлового будинку «А» з прибудовою літ «А1», верандою літ «а2», тамбуром літ «а1» загальною площею 117,2 кв. м., житловою 74,0 кв. м. до якого входить: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4, 5, 6, 7 - кімнати, 8 - кухня, 9 - кладовка, 10 - тамбур та господарські будівлі і споруди: «а3» - вх. майданчик, сарай літ «Г», сарай/літня кухня літ «Д», погріб літ. «д», гараж літ «Ж», оглядова яма літ «ж», сарай літ «Е», туалет літ «Т», 1/2 огорожі «1-3» за адресою АДРЕСА_1 . 37/100 частин від зазначених вище 58/100 частин вищевказаного житлового будинку з прибу-довою та господарськими будівлями належать ОСОБА_1 на підставі свідоцтва від 03 вересня 2018 року про право на спадщину за заповітом, інша 21/100 частина цієї нерухомості належить ОСОБА_1 на підставі свідоц-тва про право на спадщину на нерухомість від 20 квітня 2005 року. Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками решти 42/100 частин цього нерухомого майна. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належать 21/100 частин вищевказаної будинку з господарськими будівлями, ОСОБА_4 - 21/100 частин цієї нерухомості. Добровільно між сторонами не досягнуто згоди щодо виділу в натурі часток будинку, господарських будівель, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом, просила його задоволити.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, виділено їй у приватну власність житловий будинок «А» з прибудовою літ «А1», верандою літ «а2», тамбуром літ «а1» загальною площею 117,2 кв. м., в тому числі житловою 74,0 кв. м., до якого входять: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4, 5, 6, 7 - кімнати, 8 - кухня, 9 - кладовка, 10 - тамбур та господарські будівлі та споруди: «а3» - вх. майданчик, сарай літ «Г», сарай/літня кухня літ «Д», погріб літ. «д», гараж літ «Ж», оглядова яма літ «ж», сарай літ «Е», туалет літ «Т», 1/2 огорожі «1-3» в АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 16 грудня 2021 року, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їхній представник адвокат Мовчан В. В. оскаржують його в апеляційному порядку, просять по-новити їм строк на апеляційне оскарження, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Скаржники вважають оскаржуване рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуаль-ного та матеріального права, без дослідження усіх фактичних обставин справи. Відповідач ОСОБА_2 на час відкриття провадження у справі був зареєс-трований в смт Крижополі Вінницької області, де й фактично проживав. Про місце його проживання суду було достеменно відомо, але його виклик у судове засідання в установленому порядку узагалі не здійснений. Мають місце сумніви у дійсності визнання позову відповідачем ОСОБА_4 з огляду на його постійне місце проживання у м. Мурманську Російської Федерації. Висновок щодо технічної можливості виділення частки нерухомого майна в натурі є неза-конним, не має доказового значення, оскільки не є ні експертним висновком, ні експертним дослідженням. Звіт про оцінку спірного майна не підписаний осо-бою, яка його склала. Суд виділив ОСОБА_1 увесь будинок, хоча їй належить лише частка у ньому. Залишилося незрозумілим, невирішеним пи-тання, яка ж частка у натурі у нерухомому майні належить відповідачам, які фактично оскаржуваним рішенням позбавлені права на належні їм частини житлового будинку.

Ухвалою апеляційного суду від 18 лютого 2022 року на задоволення кло-потання осіб, котрі подали апеляційну скаргу, їм поновлений строк на апеляцій-не оскарження рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2021 року.

Позивачка ОСОБА_1 скористалася передбаченим цивільним проце-суальним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 09 березня 2022 року правом і подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їхнього представника адвоката Мовчана В. В., який надійшов до апеляцій-ного суду 24 березня 2022 року. У відзиві позивачка зазначає, що апеляційна скарга необгрунтована, задоволенню вона не підлягає. Неодноразові її звернен-ня до відповідачів з проханням визначити порядок користування спадковим майном не давали жодних результатів, у зв`язку з чим вона звернулася в суд з даним позовом, вказавши адреси відповідачів за місцем знаходження спадково-го майна, оскільки інші їхні адреси їй не відомі. Відповідач ОСОБА_4 ви-знав позовні вимоги, про що надіслав суду відповідну заяву. Висновок з техніч-ної можливості поділу нерухомого майна складений спеціалістом, яка має пра-во на виготовлення таких висновків. Позивачка просить у задоволенні апеляцій-ної скарги відмовити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Судові засідання у цій справі апеляційним судом призначалися неоднора-зово: на 06 квітня 2022 року, 13.00 годину, яке ОСОБА_1 просила від-класти у зв`язку з воєнним станом у країні; на 20 квітня 2022 року, 13.30 годи-ну, яке ОСОБА_1 просила відкласти у зв`язку з відпусткою до 05 травня 2022 року її адвоката; на 11 травня 2022 року, 13.30 годину, у якому взяла участь безпосередньо позивачка, зазначивши суду, що угоду з адвокатом для розгляду справи в апеляційному порядку вона узагалі не укладала. Решта учас-ників справи в судове засідання не з`явилися, хоча про місце, день та час роз-гляду справи повідомлялися завчасно, в установленому порядку, про що свід-чать рекомендовані поштові повідомлення, додані до матеріалів справи. Пред-ставник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Мовчан В. В. в елек-тронній формі подав суду клопотання про розгляд справи без його участі та без участі його довірителів; вони підтримують апеляційну скаргу у повному обсязі, просять її задоволити та врахувати постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 про те, що розгляд справи судом першої інстанції у відсутності не повідомленого про місце, день та час судового засідання учасника справи є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Також суду апеляційної інстанції в електронній формі надійшла заява відповідача ОСОБА_4 від 29 квітня 2022 року з клопотанням про розгляд справи без його участі, залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Неми-рівського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2021 року - без змін. Беручи до уваги викладене, на підставі норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути справу по суті апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у відсутності тих її учасників, котрі не з`явилися у судове засідання за належно направленими та отриманими судо-вими повістками.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає безумовному задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним ви-могам, воно є незаконним, необґрунтованим, бездоказовим, ухваленим всупе-реч фактичних обставин, що мають місце у даній справі.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, посилаючись на норми статей 16, 321, 355, 356, 358 ЦК України, підкреслив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; право власності є недоторканим, власник може бу-ти позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвлас-ників ), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно ). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або зако-ном не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється спів-власниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власніс-тю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користу-вання тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виділ часток нерухомого майна, що пере-буває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвлас-ників у праві власності.

Процитувавши норми матеріального права, що регулюють питання виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній част-ковій власності, суд зробив висновок, що визначальним у таких випадках є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна мож-ливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Ос-кільки ОСОБА_1 є власницею 58/100 часток житлового будинку з прибу-довою та господарчими будівлями по АДРЕСА_1 , маючи на увазі, що відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнав, а права інших двох співвласників ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не порушуються, то позов підлягає задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, вони зроблені за неправильного застосування норм матеріального права, суперечать фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини другої статті 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом, а усім власникам забезпечуються рівні умо-ви здійснення своїх прав ( частина третя статті 319 ЦК України ). Право спіль-ної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою ( части-на перша статті 358 ЦК України ).

Частиною другою, пунктом третім частини третьої статті 376 ЦПК України встановлено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважа-ється: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підля-гає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. По-рушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення спра-ви. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для ска-сування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу ( питання ) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим ), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційний суд звертає увагу, що хоча у в оскаржуваному рішенні за-значено про належне, завчасне повідомлення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про день, час та місце розгляду цієї справи, фактично та об`єктивно таке твердження суду не відповідає дійсності. У позовній заяві ОСОБА_1 вказала місце проживання усіх трьох відповідачів в АДРЕСА_1 , тобто вона вка-зала не місце фактичного проживання відповідачів, а місцезнаходження спірно-го нерухомого майна, про що вона сама вказала у відзиві на апеляційну скаргу. Проте пунктом другим частини третьої статті 175 ЦПК України чітко визначе-но, що позовна заява повинна містити, зокрема, ім`я ( прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб ) сторін, інших учасників справи, їх місце прожи-вання чи перебування ( для фізичних осіб ), а не місцезнаходження предмета спору.

Так залишається незрозумілим, чому ОСОБА_1 зазначила місце проживання відповідача ОСОБА_4 смт ОСОБА_7 , а не фактичну його адресу: АДРЕСА_2 , хоча за її вимогою він визнав позов, у заяві до апеляційного суду просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На запити суду з приводу надання відомостей про реєстрацію місця прожи-вання, інші персональні дані відповідачів ( а. с.43 - 48 ) отримані відповіді про відсутність у межах області ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , місце проживання ОСОБА_2 вказане АДРЕСА_3 . Однак з незрозумілих причин, не повідомивши ОСОБА_2 за місцем його мешкання про перебування у провадженні цієї справи, про призначені су-дові засідання, суд першої інстанції дійшов висновку, що усі відповідачі пові-домлені належним чином, що слугувало підставою розгляду позовних вимог за їхньої відсутності. Такі порушення норм процесуального права є недопустими-ми, достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Неможливо не погодитися з доводами апеляційної скарги в частині безпід-ставності оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про вик-лик в суд відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки у даному випад-ку суд не дотримався вимог частини одинадцятої статті 128 ЦПК України.

Апеляційний суд зазначає порушення норм матеріального права, через які оскаржуване рішення не може бути залишеним без змін, натомість апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні виклав окремі норми ЦК України, що повинні бути застосовані для вирішення цієї справи. Проте, вка-завши, що виділ часток нерухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділене нерухоме майно за розміром належних співвласникам часток у праві власності, суд не вирішив питання відповідності часткам у майні нерухомості, що, наразі, є спірною. Ви-діляючи в натурі цілий житловий будинок «А» з прибудовою загальною пло-щею 117,2 кв.м., житловою площею 74,0 кв. м. позивачці, суд не визначився з частками майна у натурі усіх відповідачів, не звернув увагу, що відповідач ОСОБА_8 володіє 21/50 частинами садиби АДРЕСА_1 спільно з ОСОБА_1 у рівних частках кожному, тобто кожному з них належить 1/2 частки від спільної з 21/50 частки у нерухомому майні. Це свідчить про виділення позивачці в натурі частини житлового будинку з госпо-дарськими спорудами, власником якої є вказаний відповідач, і він таким поді-лом, виділенням в натурі нерухомого майна позивачці фактично узагалі позбу-вається власної частки у майні. Хоча ОСОБА_4 не заперечував розгляду справи у його відсутності та визнавав позов ОСОБА_1 , у заявах до суду він не давав згоди на перехід у користування його часткою житлового будинку, що у натурі не виділена, але за позовом ОСОБА_1 в натурі виділена їй. Крім цього, необхідно зауважити, що заяви ОСОБА_4 , у тому числі на адресу апеляційного суду, не завірені в установленому порядку, що перешко-джає прийняттю їх до відома як таких, що не викликають сумнівів у їхній до-стовірності. Суд апеляційної інстанції звертає на це увагу з огляду на те, що заява ОСОБА_4 від 05 листопада 2021 року ( а. с. 61 ) написана не ним власноручно, що достовірно убачається з його ж заяви від 29 квітня 2022 року. Тому заяву від 05 листопада 2021 року на адресу суду першої інстанції останній не повинен був брати до уваги, тим більше класти в основу ухваленого рішен-ня. Відповідно до частини восьмої статті 130 ЦПК України особам, які прожи-вають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Ра-дою України, в разі відсутності таких - у порядку, встановленому статтею 502 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги відповідачів та їхнього представника стосовно невідповідності закону доказів позивачки щодо можливості виділення частки майна в натурі ОСОБА_1 , звіту про оцінку спірного майна є абсолютно обгрунтованими, заперечити їх неможливо, вони безсумнівно тягнуть задово-лення скарги.

Звіт про оцінку майна, об`єктом якого були 58/100 часток садиби АДРЕСА_1 , виконавцем якого зазначене ТОВ «Подільський експертний центр», дійсно не містить підпису особи, яка його склала, оцінювача та директора товариства ОСОБА_9 . У висновку про вартість об`єкта оцінки чітко вказано, що звіт є дійсним лише за наявності підпису Замовника на його титульній сторінці, що у цій справі відсутній. Звіт не дійсний без печатки та підпису керівника ТОВ «Подільський експертний центр», оцінювача Висновку про вартість. На підставі викладеного зазначений Звіт не можна визнати дійсним.

Окремої критики заслуговує Висновок № 130 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 12 липня 2021 року, виконаний суб`єктом господарювання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_10 . У даному Вис-новку вказані лише і виключно правовстановлюючі документи, на підставі яких ОСОБА_1 володіє на праві власності 58/100 частками садиби АДРЕСА_1 , перераховані приміщення житлового будинку з прибудовою та господарськими спорудами, які позивачка просить виділити їй в натурі, та які інженер з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_10 визначила з незрозумілих підстав як новоутворені об`єкти та зробила висновок, що за технічними показниками 58/100 часток садиби може бути виділено в окремий об`єкт нерухомого майна. У цьому висновку відсутній кваліфікований взаємозв`язок часток усіх співвлас-ників садиби та можливість виділення майна в натурі кожному з них, яке би відповідало їхнім часткам. З даного Висновку неможливо установити, чи від-повідає часткам відповідачів майно, яке залишилося невиділеним, чи узагалі залишилося невиділене майно та з чого воно складається. Узагальнений висно-вок лише щодо можливості виділення в окремий об`єкт 58/100 часток садиби не забезпечує захисту інтересів решти співвласників будинку з прибудовою та господарськими спорудами, що й потягло оскарження рішення суду, обгрунто-ваного таким Висновком.

Клопотання про проведення у справі судової будівельно-технічної експер-тизи у справі не заявлялося. У судовому засіданні апеляційного суду позивачка підтвердила, що таке питання у суді першої інстанції не ставилося. Тепер, наразі, у неї відсутня можливість заявити відповідне клопотання у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виклавши у рішенні норми матеріального права, що регулюють виниклі між сторонами у справі правовідносини, зробив висновки у рішенні, які не відпові-дають обставинам справи та зазначеним нормам права, ухвалив своє рішення за недоведеності обставин, які мають значення для справи, визнавши їх встановле-ними, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що суперечать викладеному у рішенні їх змісту. Як уже вказувалося вище, суд першої інстанції грубо та очевидно порушив норми процесуального права, що є підставою відповідно до пункту третього частини третьої статті 376 ЦПК України для скасування незаконного, необ`єктивного судового рішення.

Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає можливість дійти висновку, що власники спільної часткової власності здійснюють свої права за спільною згодою і жоден із співвласників самостійно не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників. Така згода співвласників майна має бути отримана від усіх співвласників. В інших випадках спір вирішується судом з урахуванням та забезпеченням інтересів усіх співвласників спірного майна.

Таким чином, слід погодитися з аргументами апеляційної скарги у повно-му обсязі, її мотиви стосовно неправильності, незаконності оскаржуваного рі-шення суду цілком заслуговують на увагу. Суд першої інстанції дійшов необ-грунтованого висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог у пов-ному обсязі, через що рішення суду першої інстанції як незаконне підлягає ска-суванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог та відмовою у задоволенні позову, понесені ОСОБА_1 судові витрати належить зали-шити за нею, стягнувши з неї на користь осіб, які подали апеляційну скаргу, понесені ними витрати зі сплати у дохід держави судового збору.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їхнього представника адвоката Мовчана Володимира Васильо-вича задоволити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки в натурі з майна, що є спільною частковою власністю, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 707,82 гривень кожному у відшкоду-вання сплаченого судового збору у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 травня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський