Справа № 405/6771/21
Провадження №2/405/1048/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року Ленінський районний суд міста Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Гаврилюк Ю.В.

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому цивільну справу №405/6771/21 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (м. Кропивницький, вул. В. Чміленка, буд.41), Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6) про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідачів Головного управління національної поліції в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, в якому (позові) просить: стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його ( ОСОБА_1 ) користь у розмірі 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої Головним управлінням національної поліції в Кіровоградській області у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності за постановою від 15 листопада 2018 року серії ДПО18 № 541705 інспектора СРПП Світловодського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області Сидяк С.М.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 січня 2019 року рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука було скасовано постанову від 15 листопада 2018 року серії ДП018 №541705, винесену інспектором СРПП Світловодського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області Сидяк С.М. про притягнення його (позивача) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, як незаконну. У зв`язку з зазначеним, вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану йому незаконним рішенням і діями органу державної влади - ГУ НП в Кіровоградській області, так як він (позивач) був змушений звертатися за правовою допомогою, за яку витрачав кошти та час, а також до суду з метоювідновлення своїх порушених прав, неодноразово звертався до ВДВС щодо відкритого виконавчого провадження, яке відкривалося двічі, в тому числі, після прийняття 11 січня 2019 року рішення Автозаводським районним судом про скасування постанови відносно нього, крім того, вказав, що тривалий час знаходився в реєстрі боржників, що значним чином обмежило його цивільні права. Вказав, що зазначені дії відповідача призвели до втрати ним (позивачем) часу, коштів, нервового напруження та погіршення загального самопочуття, у зв`язку з чим, моральну шкоду оцінює в розмірі 30 000 грн. з причини зазначених порушень, які розпочалися та тривали з 15 листопада 2018 року по 03 червня 2019 року.

Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну заяву, зважаючи на доводи, викладені в ній, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся про день, час та місце проведення судового засідання у встановленому процесуальним законом порядку, про причини неявки суду не відомо, будь-яких заяв по суті, клопотань, заперечень на позов, - не подавав.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, при цьому, подав до суду відзив на позов, який зареєстрований судом 28 жовтня 2021 року за вх. № 25922,в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, зазначивши на обґрунтування заперечень, що в наданих позивачем разом з позовною заявою матеріалах на обґрунтування наявності підстав для відшкодування шкоди міститься лише постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 січня 2019 року по справі № 524/9704/18 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП відносно позивача. При цьому, звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на незаконні дії ГУНП в Кіровоградській області, що виразилось у винесенні постанови про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП,наслідком яких було відкриття виконавчих проваджень щодо позивача,разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що до позивача було застосовано заходи, визначені ст.1176 ЦК України та ст. 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР, зокрема, що його було незаконно засуджено, незаконно повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності чи незаконно застосовано запобіжний захід. Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, при цьому, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно - правового характеру і не може бути доказом того, що дії чи бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. Крім того, помилковими є доводи позивача про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності єтакож підставою для стягнення моральної шкоди, та, враховуючи, що позивач не довів незаконність рішень, дій чи бездіяльності працівників поліції, якими йому було заподіяно шкоду, що є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи поданий відповідачем ГУ НП в Кіровоградській області відзив на позовну заяву, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 листопада 2018 року інспектором СРПП Світловодського ВП ГУ НП в Кіровоградській області Сидяк С.М. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 541705, якою позивача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до постанови головного державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Докійчук Т.В. від 13.12.2018 року про відкриття виконавчого провадження (№ 57904570), відкрито виконавче провадження з виконання постанови № ДПО18 № 541705 від 15.11.2018 року, виданої Світловодським ВП ГУНП в Кіровоградській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 510 грн. (Боржник ОСОБА_1 , Стягувач Світловодський ВП ГУНП в Кіровоградській області).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 січня 2019 року, (справа № 524/9704/18), яке набрало законної сили 22.01.2019 рокузадоволено позов ОСОБА_1 . Скасовано постанову інспектора СРПП Світловодського ВП ГУ НП в Кіровоградській області Сидяк Сергія Миколайовича від 15 листопада 2018 року серії ДПО18 № 541705 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Постановою головного державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Докійчук Т.В. від 14 лютого 2019 року про закінчення виконавчого провадження (№ 57904570) встановлено, що постанова ДПО18 № 541705 від 15.11.2018 року, видана Світловодським ВП ГУНП в Кіровоградській області, - скасована, на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука (справа № 524/9704/18), та постановлено закінчити виконавче провадження з примусового виконання постанови ДПО18 № 541705 від 15.11.2018 року Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 510 грн.

Крім того, як вбачається з постанови старшого державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Шишко Л.І. про відкриття виконавчого провадження від 03.04.2019 року, за заявою про примусове виконання відкритовиконавче провадження (№ 58776090) з виконання постанови Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області серії ДПО18 № 541705 від 15.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 510 грн.

Постановою старшого державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Шишко Л.І. від 03.06.2019 року про закінчення виконавчого провадження (№ 57904570) встановлено, що постанова ДПО18 №541705 від 15.11.2018 року, видана Світловодським ВП ГУНП в Кіровоградській області, - скасована, на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука (справа № 524/9704/18), та постановлено виконавче провадження з примусового виконання постанови ДПО18 № 541705 від 15.11.2018 року Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 510 грн., - закінчити.

При цьому, згідно з Інформацією з Єдиного реєстру боржників на дату та час пошуку: 25.05.2019 року 13:19 год.,станом на 25.05.2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував в Єдиному реєстрі боржників, як боржник за виконавчим провадженням № 58776090, з якого вбачається, що документ видав: Світловодський ВП; категорія стягнення: стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху; орган ДВС, в якому документ перебував на виконанні: Автозаводський відділ державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Крім того, 24 травня 2019 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області з приводу надання роз`яснення на підставі чого було Відділом прийнято рішення про повторне відкриття виконавчого провадження всупереч судового рішення, яким 11 січня 2019 року постанову Світловодського ВП ГУНП від 15.10.2018 року, як виконавчий документ, було скасовано.

Листом за вих. № 40101 від 10.06.2019 року Відділ повідомив ОСОБА_1 , що 03.04.2019 року Відділом повторно було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви начальника Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області, яка разом з постановою надійшла на адресу відділу 02.04.2019 року, та згідного його ( ОСОБА_1 ) повідомлення встановлено, що дійсно рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.01.2019 року постанову Світловодського ВП ГУ НП в Кіровоградській області про стягнення з нього ( ОСОБА_1 ) штрафу в розмірі 510 грн. на користь держави, - скасовано, на підставі чого 03.06.2019 року виконавче провадження № 58776090 завершено, та копії постанови про закінчення направлено за вих. № 39021.

Судом, в свою чергу відзначається, що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тим самим, судом відзначається, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України, до яких, серед іншого, належить відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями зазначеної статті також визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або без діяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (втомучислі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, якими встановлений обов`язок доказування в цивільному процесі, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, визначаючи розподіл тягаря доведення у даній цивільній справі, суд прийшов до переконання про необхідність застосування до спірних правовідносин правила частини 3 ст.12 та ст.81 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тим самим, у даній справі про відшкодування моральної шкоди позивач, як особа, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди, повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

В свою чергу, позивач ОСОБА_3 , заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди та оцінивши розмір моральної шкоди в сумі 30 000 грн., на обґрунтування позову зазначив, що 11 січня 2019 року рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука було скасовано постанову від 15 листопада 2018 року серії ДП018 №541705, винесену інспектором СРПП Світловодського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області Сидяк С.М., якою його (позивача) було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП,як таку, що винесена передчасно та незаконно, при цьому, він (позивач) був змушений звертатися за правовою допомогою, на яку витративвласні кошти та час, також був змушений звертатися до суду з метою відновлення своїх порушених прав, крім того, він (позивач) двічі звертався до ВДВС щодо відкритого виконавчого провадження з виконання виконавчого документа - постанови №ДПО18 541705, виданої 15.11.2018 року Світловодським ВП ГУ НП в Кіровоградській області, про стягнення з нього (позивача) на користь держави штрафу в розмірі 510 грн., яке відкривалося двічі за заявою Світловодського ВП ГУ НП в Кіровоградській області, в тому числі, і після прийняття 11 січня 2019 року Автозаводським районним судом м. Кременчука рішенняпро скасування зазначеної постанови відносно нього (позивача), окрім того,протягом тривалого часуінформація щодо нього (позивача) знаходилася у вільному доступі в Єдиному реєстрі боржників, що обмежило його цивільні права, та в сукупності зазначеногопризвело до витрат його часу, коштів, нервового напруження та погіршення загального самопочуття, що тривало в період з 15.11.2018 року - дати винесення відносно нього (позивача) постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, і до 03.06.2019 року - дати винесення постанови (вдруге) про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання зазначеної постанови.

Судом, в свою чергу відзначається, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

За викладених обставин, виходячи з заявлених позивачем ОСОБА_1 підстав позову, суд приходить до висновку, що доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у моральних (душевних) переживаннях, яких він (позивач) зазнав у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, перебуванням на примусовому виконанні у виконавчій службі виконавчого документу - постанови про притягнення його (позивача) до адміністративної відповідальності, навіть після того, як остання була скасована в судовому порядку, та наявності відносно нього (позивача) як боржника інформації в Єдиному реєстрі боржників, - знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, при цьому, зазначені позивачем підстави для відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими та доведеними, та, в свою чергу, відповідачами, - не спростовані.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, параграф 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При цьому, розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», факт заподіяння моральної шкоди пов`язується не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, як ітягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та потребують від позивача додаткових зусиль для організації життя.

З огляду на викладене вище та враховуючи тривалість та глибину душевних страждань та переживань, яких зазнав позивач ОСОБА_1 та з дотриманням принципу розумності та справедливості, з огляду на істотність змін у звичайному житті позивача, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, та відповідно, визначає розмір компенсації моральної шкоди в розмірі 1 500 грн., що підлягає стягненню на користь позивача із держави Україна шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у відшкодування моральної шкоди, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України безпосереднє обслуговування державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України, при цьому, суд не покладає відповідальність за завдану позивачу шкоду безпосередньо на Державну казначейську службу України, а лише зобов`язує її, як уповноваженого на обслуговування державного бюджету орган, сплатити позивачу призначену компенсацію моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі в частині судового збору за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у відшкодування моральної шкоди 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова