Справа №443/1633/21
Провадження №2/443/278/22
РІШЕННЯ

іменем України

12 травня 2022 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ФОП ОСОБА_1 (позивач) подав до суду позов до ОСОБА_2 (відповідач), у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь завданні збитки в порядку регресу у розмірі 25 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що 21.08.2017 між Приватним акціонерним товариством «Українська інженерно-страхова компанія» та ОСОБА_3 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0301998. У відповідності до умов вказаного полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «BMW 530D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 13.03.2018 о 19 год 30 хв в с. Отиневичі Жидачівського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW 530D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ВАЗ-21103», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «ВАЗ-21103», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля матеріального збитку. Відповідно до Постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 27.09.2018, Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. На підставі страхового акту №ОЦ/024/004/18/0277 від 27.11.2018 власнику автомобіля «ВАЗ-21103», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 25 000 грн, що склало загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК». Як вбачається з матеріалів справи, з моменту дорожньо-транспортної пригоди Відповідачем не було повідомлено Страховика про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду у встановлений Законом строк. З огляду на вищезазначене у Відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом №АМ/0301998. З метою досудового врегулювання спору, Відповідачеві було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони Відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 01.10.2020 між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. У тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АМ/0301998 від 21.08.2017.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.48-49), в обґрунтування якого покликаючись на те, що ним як представником відповідача ОСОБА_2 визнається факт даної ДТП, розмір страхового відшкодування, яке було виплачено страховиком, а також та обставина, що ОСОБА_2 не було повідомлено страховика про дорожньо-транспортну пригоду. У той же час, ним не визнається право позивача як нового кредитора, до якого перейшло право вимоги з відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування, на відшкодування. Так, у разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Разом з тим за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає. Оскільки як вбачається із матеріалів справи факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, сам страхувальник його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, при цьому позивач не надав до суду доказів, що внаслідок події у страхувальника виникли необґрунтовані виплати і до останніх не належить виплачене позивачем страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути підставою для задоволення позовних вимог та покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив (а.с.51-55), у якому зазначив, що чинним цивільним законодавством, включаючи Закон України «Про страхування» та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено того, що Страховик набуває права для пред`явлення регресного позову лише у разі здійснення останнім необґрунтованих виплат. Більше того, на законодавчому рівні навіть не встановлено такого поняття як необґрунтовані виплати Страховика. Вищезазначена норма ст. 38 «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є імперативною, і не передбачає додаткових підстав для пред`явлення зворотної вимоги у разі відсутності повідомлення про настання ДТП протягом трьох робочих днів, та не містить посилання на обов`язок страховика доводити наявність порушень будь-яких інших його права внаслідок такого неповідомлення. Тобто вказані положення закону не зобов`язують Позивача доводити, що виплата яку здійснив Первісний кредитор як страховик, відноситься до необґрунтованих. Виходячи з правового аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що Законом встановлено обов`язок страхувальника (водія забезпеченого транспортного засобу) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. Факт фіксування дорожньо-транспортної пригоди правоохоронними органами та факт притягнення Відповідача до відповідальності за порушення правил дорожнього руху жодним чином не впливає на реалізацію права Страховика щодо пред`явлення регресного позову до особи винної у ДТП. Крім того, Страховик не наділений ані правом на оскарження постанови суду відносно винного водія, ані правом на відмову у виплаті страхового відшкодування, через відсутність письмового повідомлення від Страхувальника/водія про настання страхового випадку. Водночас, здійснення виплати страхового відшкодування є обов`язком ПрАТ «УПСК» як страховика за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Полісом N°AM/0301998). Відтак, у ПрАТ «УПСК» були відсутні законні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Отже, посилання на факт визнання Страховиком події страховим випадком і здійснення виплати страхового відшкодування, а також на те, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, зафіксований правоохоронними органами, а Відповідач як винна в ДТП особа, притягнута до адміністративної відповідальності, є такими що суперечать нормам чинного законодавства.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов не визнає та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Позивачем подано клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с.39-40, 63-64)

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності його та позивача (а.с.73).

Представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.58), клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.69, 77).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 17.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.33-34).

Ухвалами від 24.12.2021, 31.01.2022 постановлено судове засідання у справі проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи «EаsyCon» (а.с.42-43, 66-67).

Ухвалою від 21.01.2022 відкладено розгляд справи (а.с.57).

Ухвалою судового засідання від 17.03.2022 відкладено розгляд справи (а.с.70).

Ухвалою судового засідання від 12.05.2022 вирішено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.78).

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «BMW 530D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у період з 21.08.2017 по 20.08.2018 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська інженерно-страхова компанія» згідно з полісом №АМ/0301998 (а.с.12).

Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.09.2018 встановлено порушення ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом «BMW 530D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , правил дорожнього руху (пункту 10.1. ПДР), а саме: створення аварійної ситуації, внаслідок чого іншому транспортному засобу «ВАЗ-21103», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , спричинено пошкодження. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.13).

09.11.2018 подано заяву про страхове відшкодування за завдання шкоди транспортному засобу «ВАЗ-21103», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.14-15).

У акті огляду транспортного засобу від 27.03.2018 та ремонтній калькуляції №1448 від 03.04.2018 зазначено встановлені у транспортному засобі «ВАЗ-21103», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодження та вартість ремонту (а.с.16, 17, 18).

З страхового акта №ОЦ/024/004/18/0277 від 27.11.2018 та платіжного доручення від 27.11.2018 вбачається, що подію за участю транспортного засобу «ВАЗ-21103», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано страховим випадком та підлягає перерахуванню страхове відшкодування у сумі 25 000,00 грн, яке перераховано 27.11.2018 у повному обсязі (а.с.20, 21).

09.01.2019 ПрАТ «Українська інженерно-страхова компанія» оформила на ім`я ОСОБА_2 претензію про відшкодування збитків у порядку регресу на суму 25 000,00 грн (а.с.22).

Відповідно до договору цесії №01/10/2020 про відступлення права вимоги від 01.10.2020, первісний кредитор (Приватне акціонерне товариство «Українська інженерно-страхова компанія») передає (відступає) права вимоги до боржників, а новий кредитор (ФОП ОСОБА_1 ) набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.7-9).

Згідно з додатком №1 до договору цесії №01/10/2020 про відступлення права вимоги від 01.10.2020, до нового кредитора перейшла право вимоги за договором страхування до боржника ОСОБА_2 у сумі 25 000,00 грн (а.с.10-11).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відшкодуванням страховиком шкоди, завданої відповідачем, та набуття позивачем, на його думку, як правонаступником страховика права зворотної вимоги (регресу) до винної особи (відповідача) у розмірі виплаченого відшкодування.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV).

Так, частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон №1961-IV (ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з приписами підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону №1961-IV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розширено перелік обов`язків учасників ДТП, у зв`язку з чим обов`язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП передбачений у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Однак зазначені зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов`язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

У підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 13.03.2018 на автодорозі в с. Отиневичі Жидачівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «BMW 530D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «ВАЗ-21103», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW 530D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час ДТП була застрахована ПрАТ ««Українська інженерно-страхова компанія» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0301998.

Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.09.2018 встановлено порушення ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом «BMW 530D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , правила дорожнього руху (пункту 10.1. ПДР), а саме: створення аварійної ситуації, внаслідок чого інший транспортний засіб «ВАЗ-21103», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , зазнав пошкоджень. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Страховик ПрАТ ««Українська інженерно-страхова компанія» 27.11.2018 сплатила власнику транспортного засобу «ВАЗ-21103», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , страхове відшкодування у сумі 25 000,00 грн.

01.10.2020 між ПрАТ ««Українська інженерно-страхова компанія» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір цесії, за яким до ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_2 .

Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на набуття права зворотної вимоги (регресу) до відповідача як до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування у зв`язку з відшкодуванням страховиком, правонаступником якого він є, шкоди завданої ним, оскільки відповідач у встановлений законом строк не повідомив страховика про ДТП.

Водночас, сторона відповідача, аргументуючи заперечення щодо поданого позову, покликається на те, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, сам страхувальник його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, при цьому позивачем не надано доказів того, що внаслідок події у страхувальника виникли необґрунтовані виплати і до останніх не належить виплачене позивачем страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути підставою для задоволення позовних вимог та покладений в основу ухвалення рішення.

Надаючи оцінку аргументам сторін, суд зазначає таке.

Суд зауважує, що дотримання або недотримання особою, з якою укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов`язкового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для перевірки страховиком обставин ДТП та обґрунтованості страхових виплат. Водночас, лише недотримання цих положень особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, не може виступати самостійною вимогою для задоволення регресної вимоги у судовому порядку.

Судом беззаперечно встановлено та не оспорюється сторонами у справі факт настання страхового випадку; фіксація цього страхового випадку правоохоронними органами; притягнення до адміністративної відповідальності відповідача як особи, винної у ДТП; визнання зазначеного страхового випадку позивачем, який добровільно сплатив страхове відшкодування.

За наведених вище обставин, суд зазначає, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу рішення, яке повинно ґрунтуватися на загальних правилах про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях. Інших аргументів на підтвердження обґрунтованості позову, яким би суд міг надати оцінку, позивачем не наведено.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд погоджується з аргументами сторони відповідача, які є обґрунтованими, та відхиляє аргументи сторони позивача як помилкові, і вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

На підставі статей 979, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, статей 3, 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) про відшкодування збитків в порядку регресу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 16 травня 2022 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів