Провадження № 2/761/5070/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Яровій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», 3-тя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року, позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з даною позовною заявою, в якій позивач просить визнати таким, що не підлягає виконаннювиконавчий напис, вчинений 05 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОстапенкомЄ.М., зареєстрований в реєстрі за № 27750, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» в рахунок погашення заборгованості за договором № 007- 04543-150113 від 15.01.2013 грошових коштів у розмірі 81641,82грн та судових витрат.

В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що 15.01.2013 між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 007-04543-150113 про відкриття поточного рахунку з використанням таобслуговування платіжної картки, строком дії картки до липня 2015 року включно.

Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з грубим порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 року №296/5, оскільки, не перевірив безспірність заборгованості,наголосив на її спірності, вчинив виконавчий напис за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, оскільки, відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису в розумінні п. 1 Переліку № 1172, будь-яких повідомлень від відповідача про наявність такої заборгованості він не отримував, відповідачем не надані первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), виписки по рахунку із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а також розрахунок на нараховані суму заборгованості, при цьому, не зрозуміло з чого складається сума простроченої заборгованості за кредитом та відсоткам та чому саме стягнення заборгованості проводиться за період з 06.05.2018 по 15.10.2019.

При цьому, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис поза межами трирічного строку для звернення до нотаріуса з метою вчинення останнім виконавчого напису, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат»,враховуючи строк дії картки.

Крім того, ані ПАТ «Дельта банк», ані ТОВ«Цикл Фінанс» не повідомили його про заміну кредитора у зобов`язанні, чим позбавили його права захистити свої права та інтереси, надати свої заперечення щодо наявної заборгованості.

Відтак, вважає, що є достатньо підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою суду від 13.08.2021 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду по суті.

В подальшому, у судове засідання, призначене на 07.10.2022 позивач та його представник не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без йогоучасті.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, правом, встановленим ст. 278 ЦПК не скористався, відзиву на позов не надав.

Треті особи також про розгляд справи повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились, пояснень щодо позову не надавали.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.01.2013 між ОСОБА_1 таПублічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір № 007-04543-150113 про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки таобслуговування платіжної картки (далі- Договір).

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що всі визначення в цьому Договорі вживаютьсяу значенні, встановленому Правилами надання банківських послуг фізичним особамза поточними рахунками з використанням платіжної картки у національній таіноземній валюті, затвердженими Рішенням Ради Директорів Публічногоакціонерного товариства «Дельта Банк» які оприлюднюються шляхом їх розміщенняна інформаційних стендах Банку в приміщеннях Банку та на сайті Банкуwww.deltabank.com.ua. (далі - Правила).

Відповідно до п.1.2 Договору банк відповідно до наданого Клієнтом пакетудокументів, а також згідно з вимогами банку та чинного законодавства України,відкриває Клієнту поточний рахунок з використанням з використанням платіжноїкарти № НОМЕР_1 в національній валюті України-гривні, випускає та/або надаєв користування Клієнту платіжну карту міжнародної платіжної системиVisaInternational та/або MasterCardWorldwide та/або ВОПС Дельта, а також пін-коддо картки.

Пунктом 1.3 Договору передбачено- банк надає Клієнту кредит шляхом відкриття

Клієнту відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000,00грн, та на день укладення цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахункув сумі 50000,00 грн.

За п. 2.1 Договору, моментом надання банком Клієнту кредиту єдень здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів,передбачених Тарифами, за умови відсутності на рахунку власних коштів Клієнта.

В пункті 6 Договору наведена наступна інформація:картку № НОМЕР_2 отримав 15.01.2013. Підпис Клієнта.

Як вбачається з інформації, нанесеної на зазначеній карточці, копія якої міститься в матеріалах справи,строк її дії - 07/15.

Підпунктами 4.1.5, 4.1.6 п. 4.1 Правил надання банківських послуг фізичним особамза поточними рахунками з використанням платіжної картки у національній таіноземній валюті, затверджених Рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» від27.10.2010 протокол № 294 передбачено: строк дії картки зазначений на лицьовійстороні картки у форматі місяць/рік. Дія картки автоматично припиняється післязакінчення останнього дня місяця відповідного року, зазначеного на лицьовій сторонікартки. Після закінчення строку дії картки банк оформляє картку на новий строк,згідно заяви Клієнта визначеної форми, поданої до банку, або без заяви у випадкувикористання банком дистанційної схеми надання картки.

Таким чином, починаючи з 01.08.2015 згідно наведенихПравил та умов Договору, дія карточки № НОМЕР_2 єавтоматично припиненою.

05.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округуОстапенкомЄ.М., на підставі статей 87-91 Закону України «Пронотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованостіпровадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, буввчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 27750 про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 007-04543-150113 від 15.01.2013, укладеним із первісним кредитором ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким було відступлено до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» відповідно до Договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 242/К від 20.02.2018. відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором.

В подальшому, 12.04.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами № 242/1 від 12.04.2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором.

Строкплатежу за Договором № 007-04543-150113 від 15.01.2013 настав. Боржникомдопущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 06.05.2018 по 15.10.2019.

Сума заборгованості становить 81591,82 грн, що складається з:прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 49 994,97 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитомстановить 30546,85 грн; заборгованість з пені 1050,00 грн.

За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із стягувача врозмірі 50,00 грн, які підлягають стягненню з боржника накористь стягувача.

Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить

81641,82 грн.

17.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області ГригорчукомП.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65830581 з примусового виконання виконавчого напису № 27750 від 05.05.2021.

За загальним правилом, відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

За ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

При цьому, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку).

За підпунктом 3.1. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Крім цього, підпунктами 3.2., 3.5. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Так, відповідно до пункту 2 Переліку документів № 1172 (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості.

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін.

Як вбачається з преамбули оспорюваного виконавчого напису, останній вчинений 05.05.2021 приватним нотаріусом КМНООстапенком Є.М.на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Отже, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, редакція Переліку вже не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу кредитного договору.

В той же час, з огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення пункту 1 Переліку № 1172 який регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Тобто, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Наявний у матеріалах справи Договір не є нотаріально посвідченим, відтак, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За таких обставин, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, не врахував тієї обставини, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі вже не чинні, а тому, повинен був відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису на підставі норм Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Таким чином, оскільки, пункт 1 зазначеного Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів, а оскільки, такого між позивачем та банком не було укладено, були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження №12-5гс21), оскільки, у судовому порядку постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Укладений між первісним кредитором та позивачем кредитний договір, який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

При цьому, в зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 визначено наступну правову позицію: «95. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Таким чином, з огляду на викладене вище, досліджуючи правові підстави вчиненого оскаржуваного виконавчого напису, який, зокрема, ґрунтувався на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 1172 від 29.06.1999, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису, адже, нотаріус позбавлений можливості вчиняти такі написи щодо правочину, який не був нотаріально посвідчений, що є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, відтак, й сума заборгованості, яка стягнута за виконавчим написом не може вважатися безспірною.

Окрім наведених норм чинного законодавства, що впорядковують питання можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу за наявності безспірності заборгованості, суд звертає увагу і на іншу умову, обов`язковість дотримання якої передбачена при вчиненні нотаріусами виконавчих написів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений п.п.2.3 п.2 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

За умовами наведеного вище пункту 2 глави 16 Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Як окреслив у своїй постанові Верховний Суд від 27.08.2020 року у справі №554/6777/17, провадження № 61-19494св18: «У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому, врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Окрім того, в цій же постанові Верховний Суд зазначає, що «Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання».

Враховуючи наведене, суд, також, погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві щодо відсутності жодних повідомлень від первісного кредитора чи нового кредитора про існування заборгованості та необхідності її погашення або письмової вимоги про усунення порушень чи письмовогоповідомлення перед вчиненням виконавчого напису, а також, документів, що підтверджували б наявність боргу перед відповідачем.

В той же час, відповідач мав надіслати позивачу повідомлення про існування заборгованості, її розмір та порушення зобов`язання за договором та отримання позивачем такого повідомлення мало надати можливість заперечити проти існування боргу, його розміру. Натомість, не отримання такого повідомлення від відповідача порушило право позивача висловити свої заперечення проти боргу. Отже, право відповідача на стягнення заборгованості в безспірному порядку є спірним, відтак, й заборгованість також є спірною. В той же час, нотаріус не переконався у виконанні вищезазначених дій відповідачем, що свідчить про недотримання вимог Порядку вчинення нотаріальних дій.

Крім того, в матеріалах справи відсутнє повідомлення позивача про відступлення права вимоги, на що посилається позивач, що також, може свідчити про спірність боргу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для неї наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 2 ст. 517 ЦК України визначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Як вбачається з матеріалів справи, первісним кредитором є ПАТ «Дельта Банк», тоді як, останнім кредитором у зобов`язанні є - ТОВ «Цикл Фінанс». Відсутність повідомлень від банку чи нового кредитора про переуступлення прав вимоги до нього свідчить про те, що борг не може бути безспірним, оскільки позивачу про нього не було відомо.

Також, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду висловлену по ряду питань у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18): «Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично, законом визначено, що строк звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду.

Як вже встановлено судом, підпунктами 4.1.5, 4.1.6 п. 4.1 Правил надання банківських послуг фізичним особамза поточними рахунками з використанням платіжної картки у національній таіноземній валютіАТ «Дельта Банк`від27.10.2010передбачено, що строк дії картки зазначений на лицьовійстороні картки у форматі місяць/рік та дія картки автоматично припиняється післязакінчення останнього дня місяця відповідного року, зазначеного на лицьовій сторонікартки. При цьому, після закінчення строку дії картки банк оформляє картку на новий строк,згідно заяви Клієнта визначеної форми, поданої до банку або без заяви у випадкувикористання банком дистанційної схеми надання картки.

Як вказував позивач у позовній заяві, він не подавав до банку заяву визначеної форми для оформленнякартки на новий строк та не отримував нову картку шляхом використаннябанком дистанційної схеми надання картки.

Отже, відповідно до наведених вище умов Договору та Правил - строк діїкартки спливає 31.07.2015.Тобто, з 01.08.2015 згідно наведенихПравил та умов Договору, дія карточки № НОМЕР_2 єавтоматично припиненою.

Отже, враховуючи наведене, при вчиненні виконавчого напису № 27750 від 05.05.2021 нотаріус не перевірив, що з дня настання права вимоги пройшло більше трьох років, тобто, порушено ст. 88 Закону України «Про нотаріат», враховуючи період стягнення заборгованості з 06.05.2018 по 15.10.2019.

Суд погоджується з доводами позивача що з моменту закінчення дії картки (31.07.2015) та по деньздійснення виконавчого напису минуло майже сім років, отже, й заборгованість стягнута за спірним виконавчим написом не може бути безспірною.

При цьому, ані умовами договору, ані будь-яким іншим документом, підписанимпозивачем та відповідачем, які б свідчили про те, що між сторонами Договору, напідставі статті 259 ЦК України, була збільшена позовна давність, не передбачено.Крім цього, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовнадавність в один рік.

За таких обставин, унотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості за кредитом тапроцентами, зазначені у виконавчому написі, є безспірними.

Відтак, враховуючи наведене, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив, що з дня настання права вимоги за цим договором пройшло більше трьох років, тобто, порушено ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Також, слід звернути увагу, що відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, меморіальні ордера, виписки та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх.

Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Тобто, встановлення наявності безспірної заборгованості, як того вимагає ст. 88 Закону України «Про нотаріат» можливе лише за наявності достовірної та повної інформації щодо суми заборгованості боржника.

Враховуючи наведене, з урахуванням встановлених вище судом обставин, з матеріалів справи не вбачається будь-яких документів, які б підтверджували безспірність вимог стягувача та слугували підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису. В свою чергу, відповідач, правом, встановленим ст. 278 ЦПК України, не скористався, відзиву на позов та документів на спростування доводів позивача не надав.

В той же час, приватний нотаріус не переконався, що заборгованість є безспірною та вчинив виконавчий напис.

Вищевикладені факти порушують рівність кредитора та боржника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним чином позицію сторони стягувача, як заінтересованої особи перед нотаріусом на шкоду законним інтересам боржника.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05.07.2017 у справі №6-887цс17, з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.

Крім цього, Верховним Судом у постанові від 29.01.2019 у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки, на момент вчинення нотаріальної дії у нотаріуса не було належних доказів безспірності заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак, їх задоволення та вважає за необхідне визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтвердженийсудовий збір за подання позову до судуу розмірі 908,00 грн,згідно квитанції про сплату № 96446 від 07.08.2021.

Керуючись ст.ст. 2-5, 11-13, 141, 258, 259, 263, 268,352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», 3-тя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню- задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №27750 вчинений 05.05.2021 приватним нотаріусомКиївського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»заборгованості в розмірі 81641,82 грн.

Стягнути зТовариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (, адреса: 04112, м. Київ, вул. АвіаконструктораІгоряСікорського, 8)на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 )судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В. Сіромашенко