ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1399/22 Справа № 204/619/21 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Лаченкової О.В,

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2021 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2021 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») посилалося на те, що 30 січня 2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (ТОВ ФК «Центр фінансових рішень») та відповідачем було укладено кредитний договір. 9 грудня 2019 року між кредитором та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №20191209, згідно умов якого кредитор передає (відступає) позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі й до відповідача у сумі 154536,98 грн. Вказує, що відповідач лише частково виконав своє зобов`язання та здійснив погашення кредитної заборгованості не до кінця, в загальному розмірі вніс 10010 грн, зробивши наступні платежі: 27 січня 2020 року 2000 грн; 03 лютого 2020 року 3010 грн; 02 березня 2020 року 3500 грн; 04 березня 2020 року 1500 грн. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором в сумі 144526,98 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути зазначену суму.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 30 січня 2018 року, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 72 889,87 грн, простроченої заборгованості за відсотками в сумі 3 276,98 грн, заборгованості за пенею у сумі 18 701,46 грн, а всього 94 868 гривень 31 копійка.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1490 гривень 4 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2021 року просить рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2021 року по справі №204/619/21 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

У відзиві «ФК «ЄАПБ» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2021 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2021 року по справі №204/619/21 залишити без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2021 року по справі №204/619/21 залишити без змін.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 січня 2018 року відповідач підписала заяву № на отримання кредиту від ТОВ ФК «Центр фінансових рішень», відповідно до умов якої сума кредиту складає 60 000 грн, страховий платіж 2 000 грн, оплата страхового платежу за договором страхування 14 400 грн, оплата за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет 48» 650 грн, які відповідач доручила ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» виплатити/перерахувати на рахунки в АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с.5).

Також 30 січня 2018 року відповідачем було підписано паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №2414910, відповідно до якого сума/ліміт кредиту складає 78 850 грн на 48 місяців зі сплатою початкового проценту у розмірі 3,00%, щомісячних процентів 3,49%, річних процентів 11,99% річних, пенею у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення, - за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів (а.с.6-7).

Підписавши заяву № від 30 січня 2018 року відповідач погодилася з тим, що підписаний нею паспорт кредиту №2414910 від 30 січня 2018 року містить умови укладеного нею кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» - становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та нею як позичальником (пункт 2).

30 січня 2018 року ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» надав відповідачу кредитні кошти у сумі 60 000 грн (а.с.11-13).

Станом на 9 грудня 2019 року відповідач мала перед ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» заборгованість за кредитним договором № від 30 січня 2018 року на загальну суму 154 536,98 грн.

9 грудня 2019 року між ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» та позивачем було укладено договір відступлення прав вимоги №20191209, відповідно до умов якого кредитор відступає новому кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками та новий кредитор набуває права грошових вимог за цими договорами (а.с.23-25).

Згідно з витягом з Реєстру боржників від 9 грудня 2019 року первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги від ОСОБА_1 коштів за кредитним договором від 30 січня 2018 року №, що складає 154536,98 грн (а.с.76-79).

Листом №003722627 від 23 грудня 2019 року ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» повідомив відповідача про відступлення права вимоги позивачу та необхідністю сплати заборгованості у сумі 154536,98 грн на рахунок позивача (а.с.21).

Листом №003722627-1 від 23 грудня 2019 року позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги і включення персональних даних відповідача до бази персональних даних, та необхідністю сплати заборгованості у сумі 154536,98 грн (а.с.22).

Зазначені умови договору відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на час пред`явлення позову, з урахуванням добровільного погашення заборгованості в загальному розмірі 10010 грн, має заборгованість перед кредитором у розмірі 144526,98 грн, яка складається з:

- прострочена заборгованість за кредитом 72889,87 грн;

- прострочена заборгованість за відсотками 3276,98 грн;

- прострочена плата за управління кредитом 49658,67 грн;

- заборгованість за пенею 18701,46 грн (а.с.19-20).

За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

З дослідженої в судовому засіданні копії кредитного договору № від 30 січня 2018 року, судом не встановлено такої умови, яка б передбачала нарахування та відповідно обов`язок сплати позичальником послуг за управління кредитом (а.с.5-7).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні вимоги про стягнення плати за управління кредитом у розмірі 49658,67 грн. слід відмовити, оскільки нарахування процентів від суми кредиту за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь, є незаконним.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 31 жовтня 2018 року в цивільній справі 404/1339/15.

Відповідач підписала кредитний договір № від 30 січня 2018 року та даний факт нею не оскаржується, будь-яких застережень чи зауважень під час його підписання вона не заявляла.

Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "ЦФР" не підписані відповідачем, але всі інші необхідні умови кредитування погоджені між кредитором та відповідачем в підписаних нею заяві та паспорті кредиту (а.с.5-6).

Факт отримання відповідачем кредитних коштів відповідачем не оспорюється, як і доводи позивача з приводу часткової сплати нею кредитної заборгованості.

У статті 629 ЦК України закріплено одну із фундаментальних засад, на якому базується цивільне право - принцип обов`язковості договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним судом).

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі N 355/385/17 (провадження N 61-30435сво18).

З дослідженої копії паспорту кредиту від «ТОВ «ФК «ЦФР» №2414910, підписаного відповідачем, встановлено, що кредитором та боржником визначено наступний спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п.4) (а.с.6).

З 30 січня 2018 року по час розгляду даної справи відповідачем не було оскаржено в судовому порядку кредитний договір, доказів протилежного суду не надано, а тому поза всяким розумним сумнівом відповідач отримала від кредитора спірні кредитні кошти, що також підтверджується наданими позивачем доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в іншій частині позовні вимоги є обґрунтованими, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 94868,31 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 72889,87 грн, прострочена заборгованість за відсотками 3276,98 грн, заборгованість за пенею 18701,46 грн., оскільки з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що відсутні докази відправлення відповідачу повідомлення ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" від 23 грудня 2019 року про відступлення права вимоги позивачу та необхідністю сплати заборгованості і повідомлення позивача від 23 грудня 2019 року про відступлення права вимоги і включення персональних даних відповідача до бази персональних даних, та необхідністю сплати заборгованості, а тому відсутні підстави для задоволення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги не є перешкодою для реалізації права нового кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, так як боржник в суді має можливість заперечувати проти таких вимог.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року (справа N 6-979цс15).

Укладений між ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" і позивачем договір про відступлення права вимоги є чинним, й позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі права вимоги на виконання зобов`язання, яке виникає після відступлення клієнтом права вимоги.

Крім того, в матеріалах справи є належним чином завірений Витяг Додаток №1 до Договору відступлення прав вимоги №20191209 від 09.12.2019 року - Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 20191209 від 09.12.2019 року (а.с.76-79).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що матеріали справи не містять підтверджень, що умови отримання кредиту та інших послуг містять підпис позичальника про ознайомлення з ними, а тому відсутні підстави вважати, що позивач погодилась з ними, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки всі необхідні умови кредитування погоджені між кредитором та відповідачем в підписаних нею заяві та паспорті кредиту (а.с.5-6). Відповідач підписала кредитний договір № від 30 січня 2018 року та даний факт нею не оскаржується, будь-яких застережень чи зауважень під час його підписання вона не заявляла.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування відповідачці кредитних коштів за кредитним договором № від 30.01.2018 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з дослідженої копії паспорту кредиту від «ТОВ «ФК «ЦФР» №2414910, підписаного відповідачем, встановлено, що кредитором та боржником визначено наступний спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п.4) (а.с.6). З моменту підписання договору (з 30 січня 2018 року) по час розгляду даної справи відповідачем не було оскаржено в судовому порядку кредитний договір, доказів протилежного суду не надано, а тому поза всяким розумним сумнівом відповідач отримала від кредитора спірні кредитні кошти, що також підтверджується наданими позивачем доказами.

Крім того, отримання ОСОБА_1 кредитних коштів відображено у Довідці про графік руху коштів по кредиту від 02.01.2020 р. за Вих.№-4150187-SG, відповідно до якої відповідачем було сплачено грошову суму в розмірі 19200грн., яку ОСОБА_1 не заперечує у позовній заяві, а отже відповідач погоджується, що кошти сплачені нею первісному кредитору зараховані вірно та відповідно до умов договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова