Провадження № 2/369/5283/21
РІШЕННЯ

Іменем України

13.05.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі судових засідань Житар А.А.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторно (транспортного) страхового бюро України третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

На обґрунтування своїх вимог, позивачка посилається на те, що 12 серпня 2016 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Леніна в селі Гореничі Києво-Святошинського району Київської області, не дотримався безпечної швидкості руху та не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив зіткнення з належним їй автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) її транспортний засіб було пошкоджено. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 серпня 2016 року у справі № 369/7664/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 грн. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку від 03 жовтня 2016 року № 03/09, складеним за заявою ОСОБА_3 судовим експертом Новоселецьким В. А., вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження при ДТП на момент проведення дослідження складає 81 993,15 грн. За складання вказаного висновку вона сплатила 1 500 грн, а також понесла витрати на надіслання телеграми в розмірі 258 грн. Крім зазначених сум, нею також нараховано інфляційні втрати 14 405,20 грн та три проценти річних 2 395,51 грн. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь на відшкодування матеріальної шкоди 100 551,86 грн з урахуванням індексу інфляції і трьох процентів річних та на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн і понесені судові витрати.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 551,86 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також 1 371,13 грн судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Приймаючи таке судове рішення Верховний Суд виходив з того, що стягуючи з відповідача, відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «Нова», грошові кошти на відшкодування шкоди в повному обсязі, суди попередніх інстанцій взагалі не дослідили обставин і не дали належної правової оцінки доказам щодо наявності договору страхування, оформленого полісом обов`язкового страхування серії АЕ № 2745522, за яким цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Нова» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000 грн, а також не зробили будь-яких висновків щодо відсутності у вказаного страховика обов`язку з виплати потерпілому страхового відшкодування.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року клопотання представника позивача адвоката Дейнегіна С. М. про залучення співвідповідача у цій справі задоволено. Залучено до участі у цивільній справі співвідповідача Моторно (транспортне) страхове бюро України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.11.2021 у якості третьої особи залучено ПрАТ «СК «Нова».

В судове засідання 11.05.2022 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Представник позивача - адвокат Дейнегін Сергій Миколайович подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та представника. Позов підтримав та просив суд задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Конюшко Денис Борисович подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наведені в позовній заяві доводи та перевіривши матеріали справи, суд встановив наступне.

12 серпня 2016 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Леніна в селі Гореничі Києво-Святошинського району Київської області, не дотримався безпечної швидкості руху та не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби були пошкоджені. Своїми діями ОСОБА_2 порушив пункти 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 серпня 2016 року у справі № 369/7664/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 грн.

ОСОБА_1 є власником автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 25 лютого 2016 року серії НОМЕР_3 .

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку від 03 жовтня 2016 року № 03/09, складеним за заявою ОСОБА_3 судовим експертом Новоселецьким В. А., вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження при ДТП, на момент проведення дослідження складає 81 993,15 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з цим цивільним позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

При встановлені фактичних даних, дослідженні матеріалів справи та пояснень сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до частин першоїтретьої статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).

Згідно з частиною першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

За приписами частини першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (стаття 1188 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Як убачається з матеріалів справи, вартість матеріального збитку, завданого позивачці як власнику транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження при ДТП, на момент проведення дослідження складає 100 551,86 грн з урахуванням індексу інфляції і трьох процентів річних. Вказане підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку від 03 жовтня 2016 року № 03/09.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заподіяна майнова шкода внаслідок пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу у розмірі 100 551,86 грн.

Водночас, скасовуючи заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року Верховний Суд зауважив, що

Приймаючи таке судове рішення Верховний Суд виходив з того, що стягуючи з відповідача, відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «Нова», грошові кошти на відшкодування шкоди в повному обсязі не врахували наявності договору страхування, оформленого полісом обов`язкового страхування серії АЕ № 2745522, за яким цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Нова» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000 грн.

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити таке.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Поряд з цим, у відповідності до норм ст. 76, 77, 79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідачем ОСОБА_2 до суду не було надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своєчасного повідомлення про настання страхового випадку (звернення із відповідною заявою до ПрАТ «СК «Нова» у межах встановленого строку).Тобто, відповідачем не надано будь-яких пояснень та документів, які б підтверджували вчинення останнім спеціальних дій для настання страхового випадку або наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком.

Наявність у матеріалах справи лише полісу обов`язкового страхування серії АЕ № 2745522 не дає підстав для здійснення страхової виплати.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 953/1822/20.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення саме з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 100 551,86 грн, завданої ДТП.

За приписами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки вимога позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, тому зі відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, в іншій частині вказаної вимоги необхідно відмовити.

З огляду на часткове задоволення позову та вимоги ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, у розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.), серія A,303-A, п. 29).

Керуючись ст. 16, 22, 1166, 1187,1188, 1192 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 61, 62, 64, 74, 76, 88, 208, 215, 218, 263,268, 354, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторно (транспортного) страхового бюро України, за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 100 551,86 грн. (сто тисяч пятсот пятдесят одну грн. 86 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1271, 91 грн. (одну тисячу двісті сімдесят одну грн. 91 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Інформація про учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Моторно (транспортне) страхового бюро України, код ЄДРПОУ 2164731, місцезнаходження: Русанівський бульвар, 8, м.Київ.

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «НОВА», код ЄДРПОУ, місцезнаходження: вул. Марини Раскової, буд. 11, м.Київ.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. В. Дубас