ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/414/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2066/21 Категорія: Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л. судді секретарВініченко Б.Б., Новіков О.М. Зінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач (скаржник) АТ КБ «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2021 (повний текст складено 24.12.2021, суддя в суді першої інстанції Годік Л.С.) у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості зі спадкоємця позичальника,

в с т а н о в и в :

у травні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість за договором б/н від 28.09.2015 в сумі 9014,70 грн., мотивуючи про те, що позичальник ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконав належним чином свої зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у нього перед банком утворилася заборгованість, про стягнення якої банк порушує питання в даній справі. Відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем позичальника, який прийняв спадщину, отже має погасити наявний перед банком борг.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2021 позов залишено без задоволення. Суд вказав, що позивачем не надано доказів того, що відповідач у справі прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті позичальника.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 09.01.2022 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги банку. В обґрунтування вказано на те, що з практики ВС вбачається, що факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем, як у цій справі, свідчить про прийняття ним спадщини в силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. Отже спадкоємець має погасити заборгованість позичальника, яка ввійшла до складу спадщини.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Сторони у справі були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду жодним чином не пояснили.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 28.09.2015 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» - позивач у справі) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.14). У цій заяві не вказано, яка саме банківська послуга надається особі.

Дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послу складають договір про надання банківських послуг. У відповідності із цією заявою ОСОБА_2 ознайомився із договором надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами.

Також суду надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщено на офіційному веб-сайті позивача.

Банк зазначає, що відповідач, одержавши кредитні кошти, не виконав належним чином своїх зобов`язань по їх поверненню, внаслідок чого в нього перед банком виникла заборгованість в сумі 9014,70 грн., яка складається з такого 675,40 грн. простроченого тіла кредиту та 8339,30 грн. пені.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер (а.с.71). Банк направив до нотаріальної контори претензію кредитора від 24.04.2020 у порядку ст. 1281 ЦК України.

Згідно листа Уманської районної державної нотаріальної контори від 15.05.2020 у відповідь на вказану претензію банку після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу 108/2020. Ніхто із заявами про прийняття спадщини не звертався.

За доводами позивача сума заборгованості в силу ст. 1281 ЦК України має бути стягнута зі спадкоємця позичальника (відповідача у справі дружина позичальника), яка прийняла спадщину, так як проживала за однією адресою із спадкодавцем.

Термін дії наданої позичальнику кредитних карток, по яким здійснювався обіг коштів (а.с.67) становить до 08.2019.

З матеріалів даної справи, а саме з копій паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що вони були зареєстровані по АДРЕСА_1 з 04.08.2015 року (а.с.68-70).

З відповіді Дмитрушківської сільської ради Уманського району вбачається, що станом на 08.0.2021 року ОСОБА_1 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 .

При вирішенні спору в цій справі суд має встановити, чи обґрунтованими є твердження позивача про наявність заборгованості у позичальника у визначеному розмірі та час його смерті, чи дотримано кредитором порядку пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника та чи достатньою є вартість успадкованого спадкоємцем боржника майна для задоволення вимог кредитора.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тобто заборгованість по кредитному договору може входити до складу спадщини позичальника.

Відповідно до положень частин 1, 3, 4 статті 1281 ЦК України після смерті позичальника спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини третьої статті 1269 ЦК України).

Далі, згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

За обставин цієї справи позивач звернувся до державного нотаріуса із претензією до спадкоємця боржника (в даному випадку це відповідач) у порядку та строки, передбачені статтею 1281 ЦК України, а тому відповідач відповідно до положень статті 1282 ЦК України зобов`язана задовольнити вимоги кредитора, в разі їх обґрунтованості, в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналогічні правові висновки відображено в постановах ВС від 21.08.2019 у справі №320/6489/16-ц та від 28.08.2019 у справі №500/2593/15-ц.

При цьому не можна погодитися в правильністю висновків суду першої інстанції в цій справі про те, що позивачем не доведено того, що відповідач у справі прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті позичальника, адже як позичальник так і відповідач проживали за однією адресою на момент відкриття спадщини, отже в силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України про те, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, відповідач є такою, що прийняла спадщину.

Такі ж висновки відображено в постанові ВС від 22.01.2020 у справі №306/2000/16-ц.

При цьому, заява про відмову у прийняті спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач подала нотаріусу 04.08.2021 року, тобто поза межами строку на прийняття спадщини, відповідно така заява не має юридичних наслідків того, на що спрямована заявником.

При цьому суд не врахував того, що принцип змагальності цивільного процесу, закріплений у ст.81 ЦПК, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Такі ж висновки відображено в постанові ВС від 19.02.2020 у справі №607/ 98/17-ц.

Однак відповідачка не довела належними доказами суду ні обсяг, ні вартість спадкового майна, що залишилося після смерті її чоловіка, при тому, що воно є в наявності, вбачається із її заяви про відмову прийняти спадщину, адресованої нотаріусу, зі змісту якої слідує висновок про те, що після смерті боржника ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, але відповідачка відмовляється його прийняти.

Заяв та клопотань щодо витребування відповідних доказів сторони перед судом першої чи апеляційної інстанції не ставили.

Згідно до висновку ВСУ, викладеного в постанові від 12.04.2017 у справі №6-2962цс16, відповідно до якого відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони дають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності в установленому законом порядку.

Отже, хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець фактично прийняв спадщину, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст.1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Відповідач у справі не ставить під сумнів дотримання банком строків звернення з вимогою кредитора спадкодавця до спадкоємців про погашення заборгованості, яку, за доводами позивача, подано в межах 6-ти місячного строку після того, як банк дізнався про смерть позичальника, що відповідає приписам ч.3 ст.1281 ЦК України.

Доказів того, що позивач був обізнаний про смерть позичальника в інший строк, ніж вказаний ним у заяві кредитора до нотаріуса, сторони справи суду не надали.

Таким чином апеляційні доводи скаржника в цій справі щодо факту прийняття відповідачем спадщини є вірними.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся з даним позовом про стягнення кредитної заборгованості до спадкоємця позичальника, яка прийняла спадщину.

Оскільки позивач звернулась до нотаріуса у порядку та строки, передбачені статтею 1281 ЦК України, із претензією до спадкоємця, який прийняв спадщину, що підтверджується матеріалами справи, а тому відповідач, відповідно до положень статті 1282 ЦК України зобов`язана задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При вирішенні спору про стягнення із спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Вказані правові висновки зазначено в постановах ВС від 21.08.2019 у справі №320/6489/16-ц та від 28.08.2019 у справі №500/2593/15-ц.

Одночасно до перевірки підлягають обставини, щодо тверджень позивача про наявність відповідної кредитної заборгованості у позичальника на день його смерті, яка б могла увійти до складу спадщини.

Правовідносини щодо одержання кредитних коштів, які мали місце між банком та позичальником ОСОБА_2 , врегульовуються таким чином.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даному випадку банк вказує про наявність у позичальника заборгованості по простроченому тілу кредиту у розмірі, визначеному ще за життя позичальника, а також про заборгованість по нарахованій за порушення виконання грошових зобов`язань пені.

Однак фактично підписаний кредитний договір, наявний у матеріалах справи, не містить умов щодо встановлення відповідальності позичальника за порушення своїх зобов`язань у виді пені. З доводів банку у справі слідує, що він обґрунтовує своє право на стягнення пені положеннями Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Однак у матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомлювався і погоджувався з ними, підписуючи анкету-заяву про одержання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо нарахування пені у визначених позивачем порядку та розмірі.

Роздруківка із веб-сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові ВСУ від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Посилання скаржника на Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, слід відхилити, адже вказані положення договору не погоджувались позичальником та не підписувались.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією ВС у постанові від 04.09.2019 у справі №382/1131/18.

Одночасно необхідність стягнення боргу по простроченому тілу кредиту вбачається з практики ВС - постанова від 12.02.2020 у справі №365/159/19, від 02.12.2020 у справі №161/5267/20 та ін.

При цьому існування кредитних правовідносин вбачається з обігу коштів по картці позичальника за його життя, що під сумнів сторонами справи не ставиться.

Також апеляційний суд зауважує, що укладений кредитний договір від 28.09.2015 у вигляді заяви-анкети не містить і строку повернення кредиту (користування ним) у повному обсязі.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, апеляційний суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що складається з тіла кредиту.

Такі висновки узгоджуються з практикою ВС у постанові від 12.02.2020 у справі №365/159/19.

Отже вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості, що складається з 675,40 грн. простроченого тіла кредиту є обґрунтованими, що і підлягає до стягнення з спадкоємця померлого боржника, оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконала свого обов`язку, передбаченого ст.81 ЦПК України та не довела суду належними та допустимими доказами той факт, що вартість фактично отриманого нею у спадок майна менша, ніж вищевказана суму боргу спадкоємця, щоб могло позбавити її від виконання обов`язку по сплати даного боргу.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2021 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно до задоволеної частки позовних вимог (7,49%) за розгляд справи судом першої інстанції слід стягнути 2270 * 7,49% = 170,02 грн. судового збору та 3405 * 7,49% = 255,03 грн. судового збору за перегляд справи в апеляційному порядку, а всього 425,05 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2021 у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості зі спадкоємця позичальника скасувати.

Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 675,40 грн. простроченого тіла кредиту за кредитним договором б/н від 28.09.2015.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 425,05 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 10.05.2022.

Суддя-доповідач

Судді