головуючий у суді І інстанції Усатов Д.Д.
провадження № 22-ц/824/3496/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської областіз позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 11 983 грн 39 коп. та витрати щодо сплати судового збору у розмірі 2 102 грн.

Позов мотивований тим, що 15 листопада 2019 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

За умовами указаного договору відповідач отримала кредитну картку, їй відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування.

Своїм підписом у заяві відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку та у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9 500 грн.

Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 24 вересня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 11 983 грн 39 коп., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 9 583 грн 97 коп., заборгованість за простроченими відсотками - 2 399 грн 42 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки щодо відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту тим, що позивачем не надано доказів укладення кредитного договору, а саме: видачі банком картки та коштів по ній. Відмова у стягненні заборгованості за відсотками мотивована судом першої інстанції тим, що позивач не довів обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. У підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві відсутні відомості про тарифи, які підлягають застосуванню до укладеного договору, а надані банком Умови та Правила не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними, у зв`язку з чим їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору та досягненням між сторонами згоди щодо всіх його істотних умов. Виписка щодо руху коштів на картковому рахунку за договором від 15 листопада 2019 року не прийнята судом першої інстанції як доказ у зв`язку з відсутністю відомостей про отримання ОСОБА_1 саме цієї картки за спірним договором та користування цими коштами.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк».

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення необґрунтоване та незаконне, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що вирішуючи спір за пред`явленими вимогами АТ КБ «ПриватБанк», судом першої інстанції не враховані надані позивачем докази, з яких вбачається, що відповідач до отримання можливості користуватися кредитними коштами була належним чином повідомлена про умови кредитування. На підставі підписаної анкети-заяви відповідачу видано кредитну картку, встановлено кредитний ліміт. Після отримання картки та ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг відповідач ОСОБА_1 здійснювала дії щодо проведення її активізації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Із розрахунку заборгованості та виписки за рахунком вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувалася грошовими коштами та вносила платежі на погашення заборгованості. Крім анкети-заяви відповідачем також підписано паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено, зокрема умови щодо процентної ставки у межах та поза межами пільгового періоду. Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, тому суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за тілом кредиту (поточним чи простроченим).

Відповідач ОСОБА_1 , у визначений ухвалою суду строк, не скористалась процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частина 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - а відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за яким позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 12).

В анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення розміру тіла кредиту, процентної ставки та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, проте зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами і Тарифами банку .

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, крім анкети-заяви, позивач також надав Витяг з Умов та Правил, довідку про умови кредитування, виписку та розрахунок заборгованості, паспорт споживчого кредиту (а.с.13-35).

Довідками АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується, що ОСОБА_1 видана кредитна картка № НОМЕР_1 , дата відкриття 15 листопада 2019 року, термін дії до кінця вересня 2021 року (а.с. 10), за якою: 15 листопада 2019 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 9 500 грн; 15 січня 2020 року - 0 грн (а.с. 11).

Відповідач користувалася кредитними коштами шляхом їх зняття з кредитної картки, а також поповнювала картку, про що свідчить виписка за рахунком (а.с. 45).

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 24 вересня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 11 983 грн 39 коп., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 9 583 грн 97 коп., заборгованість за простроченими відсотками - 2 399 грн 42 коп. (а.с. 9).

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та Правил, які містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Разом із тим, враховуючи, що з наданих банком довідок та виписки за рахунком відповідач користувалася кредитними коштами шляхом їх зняття з кредитної картки, а також поповнювала картку, суд першої інстанції безпідставно не встановив розміру фактично отриманих і використаних позичальником коштів, які не були повернуті кредитору в добровільному порядку.

На відміну від кредитних договорів, за якими загальний розмір кредиту надається відразу (одноразово), в договорі про надання споживчого кредиту у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку (за яким позичальник має можливість використовувати ліміт частинами з правом подальшого використання вільного залишку ліміту, а у разі повного повернення коштів до закінчення строку кредитування - повторно отримати кредит (зняти кошти) або його частину в межах ліміту), розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені, а тому сукупна сума всієї заборгованості за тілом кредиту може включати в себе заборгованість за частиною кредиту, строк сплати якої не закінчився (поточне тіло кредиту), та/або заборгованість за частиною кредиту, яка не була повернута в обумовлений термін (прострочене тіло кредиту).

На підтвердження заявлених вимог банк надав суду: підписану позичальником анкету-заяву, розрахунок заборгованості за кредитним договором, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта, виписку по картці/рахунку.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим та є таким, що суперечить вимогам положенням статті 12 ЦПК України. Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Отже, судом першої інстанції не повно досліджені зібрані у справі докази.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не надав доказів погодження сторонами умов щодо розміру відсотків за користування кредитом. Суд не взяв до уваги доводи позивача про те, що позивач погодився з розміром відсотків, які визначені сторонами у паспорті споживчого кредиту.

Апеляційний суд вважає такі висновки помилковими з огляду на таке.

На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі процентів за користування кредитними коштами, АТ КБ «ПриватБанк» окрім анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту, надав довідку про видачу кредитної картки, виписку про рух коштів по рахунку позичальника ОСОБА_1 , де зазначено кредитний ліміт, номер кредитної картки та процентна ставка, за якою здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами, та підтверджується часткове повернення позичальником кредитних коштів. Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують використання позичальником кредитної картки «Універсальна» та погодження нею умов кредитування, з визначеним у паспорті споживчого кредиту розміром відсотків 3,6 процентів на місяць.

ОСОБА_1 не заперечувала отримання нею кредитної картки та погодження умов кредитування згідно з паспортом споживчого кредиту, не спростовувала відповідними доказами наявність заборгованості як по тілу кредиту, так і по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами.

У справі № 284/157/20 Верховний Суд зауважив, що суди не звернули уваги на наявний у матеріалах справи підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Ураховуючи наведене, суди у порушення вимог статей 81, 367, 374 ЦПК України не врахували те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі викладеного, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд дійшов висновку про те, що, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 9 583 грн 97 коп. та прострочених відсотків у розмірі 2 399 грн 42 коп.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року про відмову у стягненні заборгованості за тілом кредиту та просточених відсотків ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 5 255 грн (2102 + 3153 = 5 255).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 583 грн 97 коп. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2 399 грн 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір у розмірі 5 255 грн.

Стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (місце розташування: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського будинок 1Д, ).

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська