Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2022 Справа №607/9267/21

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря Киреньки Г. Я.,

представника позивача-відповідача,

адвоката Лисенко О. В.,

представника відповідачки-позивачки,

адвоката Дзюби П. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2020 року (справа № 607/7745/20). Перебуваючи у шлюбі із відповідачкою, за спільні кошти 25 лютого 2020 року подружжя придбали для сім`ї автомобіль FORD FOCUS, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію автомобіля серія НОМЕР_2 від 25 лютого 2020 pоку, у якому зазначено власником ОСОБА_2 . Станом на сьогодні позивач не може добровільно поділити чи вирішити питання спільного користування майном, оскільки з моменту придбання транспортного засобу відповідачка повністю володіє та розпоряджається спільним майном. Таким чином, спірний транспортний засіб фактично перебуває в особистому користуванні відповідачки, а позивач не може користуватись чи іншим чином мати доступ до свого майна.

Щодо вартості спірного майна позивач вказав, що через відсутність доступу до авто він не має змоги провести реальну оцінку спірного майна, тому використовує висновок про ринкову вартість об`єкта, проведений СОД ФОП ОСОБА_3 порівняльним підходом. Згідно вказаного висновку ринкова вартість спірного транспортного засобу станом на 28 квітня 2021 року складає 258 540 грн без ПДВ. Оцінка проведена з метою визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для сплати судового збору

Покликаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 63, 65, 69, 68 Сімейного кодексу України (далі СК України), позивач вказує, що спірне майно, а саме легковий автомобіль Ford Focus легковий седанВ, 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір чорний, номер кузова НОМЕР_3 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 колишньої дружини позивача, та був придбаний за час шлюбу перебуває у спільній сумісній власності та підлягає поділу.

З огляду на вищенаведене, ОСОБА_1 просив суд в порядку поділу спільного сумісного майна виділити у власність ОСОБА_4 автомобіль марки FORD FOCUS, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , стягнувши з відповідачки на користь позивача 129 270 гривень 00 копійок в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 292 гривень 70 копійок сплаченого судового збору.

Ухвалою судді від 31 травня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

23 липня 2021 року судом зареєстровано заперечення представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Дзюби П. П. на розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, покликаючись на вимоги ст. ст. 276, 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), а саме щодо того, що матеріали позовної заяви не містять клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, яка подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

27 серпня 2021 року суду подано заяву, яка надійшла від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Лисенко О. В., у якій вона просила зменшити розмір позовних вимог, виклавши позовні вимоги у наступній редакції: 1. В порядку поділу спільного сумісного майна виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль марки FORD FOCUS 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 125860 гривень 00 копійок в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля та 1 292 гривень 70 копійок сплаченого судового збору. Вказана заява обґрунтована тим, що судовим експертом Мазуром М. С. проведено судову автотехнічну експертизу спірного автомобіля щодо визначення середньої ринкової ціни КТЗ «Ford Focus 2.0L,VI№ код 1FADP3E22GL323974». Згідно висновку експерта № 261/21 від 10 серпня 2021 року середня ринкова ціна КТЗ «Ford Focus 2.0L,VI№ код 1FADP3E22GL323974» станом на час проведення експертизи, виходячи з наданих вихідних даних, приймається рівною: «Сер» = 251720,00 грн.

11 жовтня 2021 року представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Дзюбою П. П. подано зустрічну позовну заяву про визнання майна особистою приватною власність, у прийнятті якої відмовлено з огляду на пропущення строку для подання такої.

11 жовтня 2021 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позову, вказавши, що заперечення щодо ціни позову (вартості автомобіля Ford Focus 2016 року випуску, р.н. НОМЕР_1 ) полягають у тому, що висновок експерта № 261/21 від 10 серпня 2021 року містить загальні відомості про автомобіль, аналогічний автомобілю ОСОБА_2 , оскільки автомобіль останньої не обстежувався експертом ОСОБА_5 , а використовувались відомості з використанням інформативних джерел. Не враховано, що автомобіль, при купівлі був побитим. Згідно договору купівлі продажу транспортного засобу Ford Focus 2016 року випуску, № 6141/2020/1954150, продаж було вчинено за 48 500 грн. Також покликався на вимоги ст.ст. 69, 70, 71 СК України на ст. 365 ЦК України.

25 жовтня 2021 року представник позивачки, адвокат Лисенко О. В. звернулася до суду із запереченням на відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у приєднанні відзиву на позовну заяву до матеріалів справи з огляду на пропуск строку для подання такого.

Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року справу № 607/9267/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя об`єднано в одне провадження із справою № 607/18940/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, присвоївши справі № 607/9267/21. Постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

У своїй позовній заяві, зареєстрованій судом 21 жовтня 2021 року, ОСОБА_2 просила суд визнати автомобіль марки Ford Focus, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , її особистою приватною власністю; стягнути із ОСОБА_1 судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 20 лютого 2020 року вона отримала в борг у ОСОБА_6 , згідно розписки від 20 лютого 2020 року, 2000 доларів США на купівлю автомобіля Ford Focus, 2016 року випуску. 25 лютого 2020 року ОСОБА_2 уклала договір купівліпродажу транспортного засобу Ford Focus, 2016 року випуску № 6141/2020/1954150 за 48 500 грн. Договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 отримала кошти на купівлю автомобіля ОСОБА_1 не оскаржений. Автомобіль вона придбавала для себе особисто, жодних коштів для придбання автомобіля ОСОБА_7 не давав, участі в його утриманні, ремонті не брав.

14 грудня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 подала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просила в порядку поділу спільного сумісного майна виділити у власність ОСОБА_4 автомобіль марки FORD FOCUS, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 125 860 гривень 00 копійок в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 292 гривень 70 копійок сплаченого судового збору

04 січня 2022 року представник позивачавідповідача ОСОБА_1 , адвокат Лисенко О.В. подала суду відзив на позовну заяву ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, у якому просила відмовити у задоволенні такого. Вказала, що ОСОБА_1 стверджує, що спірний автомобіль був придбаний за кошти подружжя, які складалися з їхніх доходів, а також коштів, наданих матір`ю ОСОБА_1 . При цьому подружжя активно обговорювало марку автомобіля, віднайшовши вдалий варіант, ОСОБА_8 направляв через Вайбер фото автомобіля для узгодження покупки із ОСОБА_2 . Щодо отримання ОСОБА_2 в борг будьяких коштів, то ОСОБА_8 нічого не було відомо, оскільки необхідності в отримання коштів у борг у подружжя не було.

У судовому засіданні, яке відбулося 11 січня 2022 року суд протокольною ухвалою без видалення до нарадчої кімнати постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

10 лютого 2022 року представником позивачавідповідача ОСОБА_1 , адвокатом Лисенко О. В., подано клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доводів та обґрунтування позову, доказів та виклик свідка, у задоволенні якого судом було відмовлено.

17 лютого 2022 року представник відповідачкипозивачки ОСОБА_2 , адвокат Дзюба П. П. надав суду додаткові пояснення, до яких приєднав відповідь Головного сервісного центру МВС в Тернопільській області від 11 лютого 2022 року за вих.№31/19І8о/п, якою підтверджено вартість автомобіля Ford Focus 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 48 500 грн, а також те, що державна реєстрація автомобіля проведена за ОСОБА_9 з 25 лютого 2020 року по теперішній час. Додатково повідомив про те, що автомобіль марки FORD FOCUS, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , за який позивач просить стягнути вартість в сумі 125 860 грн, придбаний за особисті кошти ОСОБА_2 та в період фактичного припинення шлюбних відносин, що підтверджується доказами, які є в матеріалах справи, а саме: довідками про заробітну плату; показами свідків; листом Головного сервісного центру МВС по Тернопільській області № 31/1918/о/и від 11 лютого 2022 року про те, що автомобіль придбаний 25 лютого 2020 року; рішенням суду про розірвання шлюбу, зі змісту якого видно, що на момент придбання спірного автомобіля, сторони окремо проживали у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з відповідачем та розглядом судової справи про розлучення.

Позивачвідповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке відбулося 11 лютого 2022 року надав суду пояснення, що у 2020 року він із ОСОБА_2 спілкувалися у вайбері, зокрема щодо підбору автомобіля. Вказав, що сторони спільно жили до серпня 2020 року. Автомобіль обирали обоє, але саме цей транспортний засіб обирала ОСОБА_2 . ОСОБА_1 на спірному автомобілі не їздив, не користувався ним, тільки бачив його під будинком. Сам користувався службовим автомобілем. Повністю довіряв дружині у питанні вибору та купівлі транспортного засобу. Щодо коштів: автомобіль був придбаний за 8500 доларів США, трохи коштів мали збережених, також продали на литовській реєстрації автомобіль і допомогла мама ОСОБА_1 .

Представник позивачавідповідача ОСОБА_1 , адвокат Лисенко О. В. у судовому засіданні позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя підтримала та просила задоволити, а у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю просила відмовити з підстав, наведених у заявах по суті та наданих у судовому засіданні поясненнях.

Відповідачкапозивачка ОСОБА_2 у судових засіданнях, які відбулися 11 січня 2022 року та 11 лютого 2022 року надала суду пояснення, що автомобіль куплявся для неї та дитини, на час купівлі автомобіля спільне господарство із ОСОБА_1 вже не вели, комунальні послуги сплачували у співвідношенні 50/50. Автомобіль був придбаний за 2 тис. доларів, після купівлі він ще перебував до червня 2020 року на ремонті: замінювалося крило, передня частина автомобіля, були проблеми у моторі. Підтвердила, що чоловік жодним чином не брав участі у купівлі автомобіля та не користувався ним. Ще з серпня 2019 року у колишнього подружжя почалися «неполадки» у сім`ї через те, що не було фінансової підтримки з боку чоловіка. Фактично перестали проживати спільно із січня 2020 року, позивачка із дитиною почали проживати на орендованій квартирі. Стверджує, що має високу дохідність на роботі, де працює вже 5 років. Мала можливість придбати автомобіль за свої кошти, не вдаючись до позики, однак всі кошти витрачала на ремонт квартири. Чоловік працював водієм у державній службі охорони, мав мінімальну заробітну плату, ніяких інших доходів не мав. Підбором автомобіля почала займатися давно, у 2019 році, оскільки була необхідність у автомобілі. Чоловік заперечував придбання транспортного засобу, бо не було коштів, а позичати їх він не хотів.

Представник відповідачкипозивачки ОСОБА_2 , адвокат Дзюба П. П. у судовому засіданні позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю підтримав та просив задоволити, а у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя просив відмовити з підстав, наведених у заявах по суті та наданих у судовому засіданні поясненнях.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін та їх представників, судом встановлено наступне.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/7745/20 від 11 серпня 2020 року шлюб, зареєстрований між сторонами 23 січня 2014 року, розірвано. В описовій частині рішення вказано, що позивачка ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог покликалася серед іншого, що із січня 2020 року вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні також вказав, що з січня 2020 року у сім`ї були тимчасові конфлікти, ініційовані дружиною, викликані випадковими причинами. Окрім цього, у рішенні зазначено: «Судом з`ясовано, що сторони з січня 2020 року не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства…».

20 лютого 2020 року ОСОБА_2 склала розписку, згідно якої одержала в борг від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 2 000 доларів США (по курсу 25 грн) для купівлі автомобіля Ford Focus, чорного кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 . Зобов`язалася повернути отримані гроші в повному обсязі до 20 лютого 2023 року. Згідно відміток на зворотному аркуші розписки, ОСОБА_2 01 липня 2020 року, 01 жовтня 2020 року, 01 грудня 2020 року, 01 березня 2021 року повертала по 100 дол. США.

25 лютого 2020 року у Територіальному сервісному центрі МВС 6141 РСЦ МВС у Тернопільській області між ОСОБА_10 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівліпродажу 6141/2020/1954150 транспортного засобу FORD FOCUS, номер кузова НОМЕР_4 . Згідно п. 3 Договору вартість транспортного засобу складає 48 500 грн.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 25 лютого 2020 року, власником транспортного засобу Ford Focus, 2016 року випуску, р.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Вказане також стверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справи стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 19 травня 2021 року.

Згідно висновку про ринку оцінку об`єкта оцінки, виготовленого 28 квітня 2021 року суб`єктом господарювання ПП ОСОБА_3 ринкова вартість транспортного засобу Ford Focus, р.н. НОМЕР_1 , складає 258 540 грн без ПДВ. Оцінка проведена в результаті візуального огляду і проведених оціночних процедур, в ході розрахунку порівняльним підходом.

Висновком судового експерта Мазура М. С. № 261/21 від 10 серпня 2021 року установлено, що середня ринкова ціна КТЗ Ford Focus 2,0L, VI№ код 1FADP3E22GL323974 станом на час проведення експертизи, виходячи з наявних даних, приймається рівно 251 720,00 грн. Дослідження КТЗ проведено без огляду, згідно заявизвернення та з використанням спеціальних інформативних джерел і відповідних знань експерта.

Висновком судового експерта Мазура М. С. № 408/21 від 20 грудня 2021 року установлено, що середня ринкова ціна КТЗ Ford SE 2,0L, р.н. НОМЕР_1 , станом на момент проведення дослідження, приймається рівно 168 940,00 грн. Огляд проводився методами візуального огляду та випробуванням на місці.

Згідно довідки № 371, виданої 06 липня 2021 року ТОВ «Ві Еф Консалтінг Сервісиз», ОСОБА_2 працює у вказаній юридичній особі з 18 травня 2017 року, на момент видання довідки займала посаду керівник групи та за період з січня 2019 року по грудень 2019 року отримала сукупний дохід 451 207,86 грн, суму до виплати 363 222,33 грн. Згідно довідки № 372 за період з січня 2020 року по грудень 2020 року отримала сукупний дохід 360 692,48 грн, суму до виплати 290 357,45 грн

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області № 31/19І8о/и від 11 лютого 2022 року на запит ОСОБА_11 , згідно даних Єдиного державного реєстру МВС України, зазначена вартість в договорі купівлі продажу, укладеному у територіальному сервісному центрі 6141 за № 6141/2020/1954150 від 25 лютого 2020 року придбаного 25 лютого 2020 році ОСОБА_11 транспортного засобу марки FORD FOCUS, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , становить 48500 грн, даний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_11 у період з 25 лютого 2020 року по даний час.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Наведене вище відображає зміст презумпції спільної сумісної власності подружжя, спростування якої є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується.

Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Крім того, частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.

На відміну від частини другої статті 119 СК України, яка містить імперативний припис про те, що одним із правових наслідків встановлення режиму окремого проживання є те, що майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважається набутим у шлюбі, частина шоста статті 57 СК України лише допускає можливість визнання судом особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Таким чином, законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України.

На майно, набуте дружиною, чоловіком в період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.

Як зазначено в пункті 23 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі- Постанова) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 29 травня 2019 року по справі № 522/19610/15ц та неодноразово підтверджена у постановах Верховного Суду з приводу вирішення цивільних справ про поділ майна подружжя.

Таким чином, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

З наведеного вбачається, що при вирішенні справи необхідно встановити, чи є спірний автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (коли він придбаний та за чиї кошти).

Частиною першою статті 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У відповідності до частини шостої статті 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Як вбачається із рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/7745/20 від 11 серпня 2020 року шлюб, зареєстрований між сторонами 23 січня 2014 року, розірвано. В описовій частині рішення вказано, що позивачка ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог покликалася серед іншого, що із січня 2020 року вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні також вказав, що з січня 2020 року у сім`ї були тимчасові конфлікти, ініційовані дружиною, викликані випадковими причинами. Окрім цього, у рішенні зазначено: «Судом з`ясовано, що сторони з січня 2020 року не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства…».

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судом установлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини та почали окремо проживати із січня 2020 року.

Відтак заперечення цих обставин ОСОБА_1 в ході вирішення даного спору суд оцінює критично, вважає, що такі заперечення є наслідком виниклих між колишнім подружжям неприязних стосунків.

Спірний транспортний засіб було придбано ОСОБА_2 25 лютого 2020 року. Його укладенню передувало отримання ОСОБА_2 2 000 доларів США (по курсу 25 грн) у позику від ОСОБА_6 на підставі розписки, де вказано, що кошти надано для купівлі автомобіля Ford Focus, чорного кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 . Згідно відміток на зворотному аркуші розписки, ОСОБА_2 01 липня 2020 року, 01 жовтня 2020 року, 01 грудня 2020 року, 01 березня 2021 року повертала по 100 дол. США.

Суд звертає увагу, що для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові) в останнього не виникає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.

Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня від 2018 року у справі №713/285/2012 (провадження №61-10345св18).

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Частиною другою статті третьої 3 СК України виначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Водночас, договір позики, який ОСОБА_2 оформила розпискою укладався не в інтересах сім`ї, оскільки сторони на той час припинили шлюбні відносини та почали проживати окремо, а у власних інтересах відповідачки-позивачки, яка прибала спірний транспортний засіб для своїх потреб та повертала борг позичальнику. Ці обставини підкріплені поясненнями ОСОБА_1 , який в судовому засіданні повідомив, що не використовував придбаний ОСОБА_2 транспортний засіб. Також суд звертає увагу на розмір отримуваного ОСОБА_2 доходу, про що надані відповідні документи, який є достатнім для покриття витрат з придбання спірного майна та сплати боргових зобов`язань.

Відтак суд, оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, дійшов до переконання, що спірний транспортний засіб було придбано у період часу, коли сторони фактично припинили шлюбні відносини та почали проживати окремо, а грошові кошти, сплачені ОСОБА_2 за автомобіль Ford Focus, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , є її особистою приватною власністю. Отож, цей автомобіль вважається набутим за час зареєстрованого шлюбу, але за кошти, які належали відповідачці-позивачці особисто, а тому його слід визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 , застосувавши до виниклих правовідносин частину шосту статті 57 СК України.

Обставини, які б свідчили, що набуте позивачкою майно придбавалось ОСОБА_2 саме як спільне майно подружжя, судом не встановлені.

Будьяких доказів того, що у придбання спірного автомобіля було вкладено кошти ОСОБА_1 та в якій сумі, представником позивачавідповідача суду не було надано, а сам тільки той факт, що сторони в той час перебували у зареєстрованому шлюбі, за встановлених судом обставин, не свідчить про належність цього майна до спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя слід відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити: визнати автомобіль марки Ford Focus, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908,00 грн сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати автомобіль марки Ford Focus, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач (відповідач): ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач (позивач): ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ,адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 09 травня 2022 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська