Справа 752/1705/17
провадження № 4-с/752/95/22
УХВАЛА

22.03.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року скаржник ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ляхова І.О. звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової В.В., заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», в якій просив суд: визнати неправомірними дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової В.В. щодо винесення постанови по відкриття виконавчого провадження № 66923677 від 23.09.2021 року; скасувати, винесених приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кісельовою В.В. в рамках виконавчого провадження № 66923677, - постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.09.2021 р., постанову про стягнення із боржника основної винагороди від 23.09.2021 р., постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.09.2021 р., постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 23.09.2021 р., постанову про арешт коштів боржника від 28.09.2021 р., а також зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельову В.В. повернути стягувачу виконавчий документ, за яким відбулось відкриття виконавчого провадження № 66923677.

В обґрунтування вимог скарги зазначено, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2018 року у цивільній справі № 752/1705/17 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - було затверджено мирову угоду, укладену між сторонами 16.12.2016 року. Зазначену мирову угоду було укладено з метою врегулювання спору у цивільній справі № 752/1705/17 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № ML-005/149/2007 від 25.10.2007 року в розмірі 1888327,89 грн. Відповідно до пунктів 10, 11 зазначеної угоди було визначено, що виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди здійснюється, відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження», та в разі порушення боржником строку погашення заборгованості, кредитор має право наступного дня з моменту вчинення боржником порушення, звернутись до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання зазначеної ухвали суду. 23.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кісельовою В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66923677 відносно боржника ОСОБА_1 , а також в рамках зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено постанову про стягнення із боржника основної винагороди від 23.09.2021 р., постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.09.2021 р., постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 23.09.2021 р., постанову про арешт коштів боржника від 28.09.2021 р. Скаржник зазначає, що відкриття виконавчого провадження відбулось із порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та вимог ЦПК України. Так, між сторонами було узгоджено, що в разі порушення боржником строку погашення заборгованості, кредитор має право наступного дня з моменту вчинення боржником порушення, звернутись до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання зазначеної ухвали суду. Однак, в порушення зазначених домовленостей, стягувач звернувся із заявою до приватного виконавця, чим було порушено порядок, визначений рішенням суду та домовленістю сторін. Посилаючись на викладене, скаржник зазначає, що приватним виконавцем було здійснено неправомірні дії щодо прийняття до виконання ухвали суду та відкриття виконавчого провадження з її примусового виконання, а відтак винесені приватним виконавцем постанови підлягають скасуванню, в зв`язку з чим скаржник вимушений звернутися до суду із даною скаргою.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.11.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

В листопаді 2021 року до суду від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової В.В. надійшли пояснення на скаргу, відповідно до яких, остання, просила в задоволенні скарги відмовити, посилаючись на те, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців. Керуючись ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 зазначеного закону приватним виконавцем було правомірно відкрито виконавче провадження з примусового виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2018 року, якою було затверджено мирову угоду між сторонами, а відтак відсутні підстави для визнання неправомірними її дії та скасування постанов, винесених в рамках виконавчого провадження.

В листопаді 2021 року до суду від представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшли пояснення на скаргу, відповідно до яких заінтересована особа просила відмовити в задоволенні вимог скарги, посилаючись на те, що приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали суду, якою було затверджено умови мирової угоди між сторонами, були дотримані вимоги закону.

Сторони в судове засідання не з`явились. Судом про розгляд скарги повідомлялись належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2018 року у цивільній справі № 752/1705/17 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - було затверджено мирову угоду, укладену між сторонами 16.12.2016 року.

З тексту мирової угоди вбачається, що, остання, була укладена з метою врегулювання спору у цивільній справі № 752/1705/17 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором № ML-005/149/2007 від 25.10.2007 року в розмірі 1888327,89 грн.

Відповідно до пунктів 10, 11 зазначеної угоди було визначено, що виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди здійснюється, відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження», та в разі порушення боржником строку погашення заборгованості, кредитор має право наступного дня з моменту вчинення боржником порушення, звернутись до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання зазначеної ухвали суду.

23.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кісельовою В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66923677 відносно боржника ОСОБА_1 , а також в рамках зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено постанову про стягнення із боржника основної винагороди від 23.09.2021 р., постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.09.2021 р., постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 23.09.2021 р., постанову про арешт коштів боржника від 28.09.2021 р.

В обґрунтування вимог скарги зазначено про те, що між сторонами було узгоджено, що в разі порушення боржником строку погашення заборгованості, кредитор має право наступного дня з моменту вчинення боржником порушення, звернутись до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання зазначеної ухвали суду, однак, в порушення зазначених домовленостей, стягувач звернувся із заявою про примусове виконання ухвали суду до приватного виконавця, чим було порушено порядок, визначений цією ухвалою суду та домовленістю сторін, а відтак наявні підстави для визнання неправомірними дій приватного виконавця та скасування постанов, винесених в рамках виконавчого провадження.

Заперечуючи проти вимог скарги, приватним виконавцем та представником стягувача було зазначено про те, що підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження не було, приватний виконавець діяв в межах закону, а відтак дії щодо відкриття виконавчого провадження та винесення постанов з метою примусового виконання ухвали суду були правомірними та такими, що відповідали вимогам закону.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог скарга, та заперечень на неї, суд приймає до уваги те, що за змістом статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пункт 6 частини 1 статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" і пункт 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Залежно від вибору стягувача та після пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" права та обов`язки, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами першою, третьою статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Вимоги до виконавчого листа закріплені ст. 4 вищевказаного закону, згідно якої у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

З наявної ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2018 року у справі № № 752/1705/17 вбачається, що, остання, містила необхідні реквізити, встановлені законом.

Крім того, судом встановлено, що повідомленнями приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кісельової В.В. № 2754 та № 2755 від 26.05.2021 року було повернуто виконавчі документи стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із пропуском строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.07.2021 року, було задоволено заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про поновлення про поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого документу.

Постановою Київського апеляційного суду від 11.01.2022 року, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15.07.2021 року було залишено без змін.

З мотивувальної частини зазначеної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що не заслуговують на увагу доводи про те, що стягувачем порушено порядок пред`явлення мирової угоди до виконання з тих підстав, що умовами мирової угоди передбачено пред`явлення її до примусового виконання до Державної виконавчої служби, натомість, ним було подано відповідну заяву приватному виконавцю, оскільки, вимогами Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець нарівні із державним виконавцем уповноважений вчиняти дії, пов`язані із примусовим виконанням судових рішень.

Слід зазначити, що наведені скаржником в обґрунтування своїх вимог підстави в своїй сукупності не свідчать про наявність достатніх обставин для визнання неправомірними дій приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження та винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, та інших постанов, винесених з метою належного виконання ухвали суду, оскільки, в ході розгляду справи судом було встановлено, що приватним виконавцем на підставі поданих стягувачем документів було правомірно відкрито виконавче провадження.

На думку суду, наведені вище обставини свідчать про те, що під час прийняття приватним виконавцем виконавчого документу для примусового виконання та відкриття виконавчого провадження, остання, дотримувалась вимог Закону України "Про виконавче провадження», на який посилається скаржник в своїй скарзі, а тому дії, останньої, щодо відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та інших постанов, - на час їх вчинення були правомірними, та вчиненими в межах повноважень приватного виконавця, який на підставі вимог закону нарівні із державним виконавцем уповноважений вчиняти дії, пов`язані із примусовим виконанням судових рішень.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що боржник, при зверненні до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України на дії та рішення приватного виконавця та в ході розгляду цієї скарги не довів наявності порушення своїх прав рішеннями та діями приватного виконавця під час виконання судового рішення у цій справі, як і не надав доказів належного виконання ухвали суду, якою було затверджено умови мирової угоди, укладеної між сторонами.

Та обставина, що приватним виконавцем прийнято до виконання виконавчий документ (ухвалу суду), а не державним виконавцем, - не свідчить про порушення прав скаржника, оскільки, виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника в силу вимог чинного законодавства (зокрема, ч. 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обставини неправомірності дій та рішень приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження та примусового виконання ухвали суду, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, стороною скаржника не доведено достатніми доказами порушення його прав, а відтак суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 13, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», - відмовити.

Ухвала набирає законної сили через 15 днів з дня її проголошення, але може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя Н.П. Чередніченко