ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/40/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Херенкової К.К., представника позивача - адвоката Шаповалова М.С., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача-2 - адвоката Сікачова С.Ю., розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_1 , в якому просив:

- стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 19 990,00 грн.;

- стягнути з ФОП ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 19 800 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач під час користування інтернет-банком Приват 24 та виконання операцій з перерахування грошових коштів 9 жовтня 2019 року та 10 квітня 2020 року помилково перерахував на рахунок, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я відповідачів, кошти у загальній сумі 39 790 грн. Позивач вказує, що у нього відсутні перед відповідачами будь-які боргові зобов`язання, між ними не укладалися правочини і, як наслідок, - були відсутні будь-які правові підстави для перерахування коштів, а тому відповідачі повинні повернути позивачу безпідставно набуте майно.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року відкрито провадження у справі №753/18093/21 за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи призначено на 18 листопада 2021 року.

18 листопада 2021 року за клопотанням представника позивача відкладено розгляд справи на 19 січня 2022 року.

23 листопада 2021 року від представника відповідачів - адвоката Сікачова С.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог до відповідача-1 вказував, що з наданих позивачем копій термінальних квитанцій неможливо визначити, що ці кошти пересилав саме позивач, оскільки в реквізитах немає даних щодо платника, також відсутні дані перерахування цих коштів саме відповідачу-1, оскільки згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 9 листопада 2021 року у період з 1 січня 2019 року по 8 листопада 2021 року відповідач-1 не отримував зарахування коштів на свій рахунок від позивача.

Щодо позовних вимог до відповідача-2, адвокат Сікачов С.Ю. зазначає, що у наданих позивачем квитанціях зазначено платника і призначення платежу, яким є оплата за товари/послуги і відповідач-2 підтверджує отримання цих коштів від позивача.

Водночас зазначає, що між відповідачем-2 та ТОВ «Сівер Грейн», директором якого є позивач, існували господарські відносини, а саме оренди господарської техніки з екіпажом, де відповідач-2 виступав орендодавцем, а ТОВ «Сівер Грейн» орендарем, що підтверджується договором № 01/04/20 від 01 квітня 2020 року та актами наданих послуг і повернення техніки. Саме на підставі цього договору і як оплату таких послуг та запасних частини для сільськогосподарської техніки позивач частково перерахував кошти відповідно до наданих ним квитанцій. Окрім того, між сторонами також існував усний договір, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 допомагав ОСОБА_2 знаходити клієнтів і замовлення для його фірми ТОВ «Сівер Грейн» з умовою оплати ОСОБА_2 . ОСОБА_1 винагороди за кожне отримане замовлення.

19 січня 2022 року розгляд справи відкладено на 23 лютого 2022 року.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов таких висновків.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна,

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи,

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є:

1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження мана, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи квитанцій від 9 жовтня 2019 року на суму 14 800,00 грн та від 9 жовтня 2019 року на суму 5 190,00 грн на рахунок ОСОБА_1 перераховані кошти у загальній сумі 19 990, 00 грн.

Вказані квитанції не містять відомостей про платника коштів за ними.

Позивач зазначає, що ці кошти він перерахував відповідачу помилково.

Згідно з наданою відповідачем-1 довідкою АТ КБ «Приватбанк» за період з 1 січня 2019 року по 8 листопада 2021 року на рахунки ОСОБА_1 відсутні зарахування коштів від ОСОБА_2 .

Суд погоджується з доводами відповідача-1 про те, що з наданих квитанцій не можливо встановити факт перерахування на рахунок відповідача 1 коштів на загальну суму 19 990,00 грн саме позивачем.

Отже, позивачем не доведено однієї з умов виникнення зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна, а саме набуття майна відповідачем-1 за рахунок саме позивача.

Судом також встановлено, що 10 квітня 2020 року позивачем здійснено платежі на загальну суму 19 800,00 грн., що підтверджується наданими ним копіями квитанцій: № 0.0..1 та № 0.0..1, призначення платежу: за послуги.

Позивач також стверджує, що ці кошти відповідачу-2 він перерахував помилково.

Водночас, як свідчать матеріали справи, 1 квітня 2020 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сівер Грейн» як орендарем в особі директора ОСОБА_2 були укладені договори № 01/04/20 та №02/04/20 оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем, відповідно до умов яких орендодавець зобов`язується передати орендарю в строкове платне володіння та користування (оренду) сільськогосподарську техніку, а орендар зобов`язується прийняти і користуватися нею та сплачувати за це орендодавцю у порядку та на умовах, визначених договором, орендну плату.

Пунктом 3.1. цих договорів встановлено строк оренди - з 2 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року.

Згідно з пунктам 5.1., 5.4. договорів за користування механізмом орендар сплачує орендодавцю орендну плату згідно актів виконаних робіт. Усі платежі по цьому договору сторони провадять у національній валюті у спосіб, що не заборонений чинним законодавством.

Наявними у матеріалах справи актами наданих послуг/виконаних робіт підтверджується надання відповідачем-2 послуг Товариству на загальну суму 13500,00 грн.

Як свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є одним із учасників та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Грейн».

З наданих позивачем квитанцій вбачається, що кошти були перераховані позивачем на банківський рахунок відповідача-2, вказаний у цих договорах, із зазначенням призначення платежу - за послуги.

Оцінюючи ці обставини, суд виходить з того, що положенням статей 639, 640, 642 ЦК України допускається укладення договорів у спрощений спосіб, зокрема, шляхом вчинення дій (відвантаження товарів, надання послуги, виконання роботи, сплати відповідної суми грошей тощо), які засвідчують її бажання укласти договір.

Цивільне законодавство передбачає також і різні форми виконання зобов`язань третьою особою за боржника, зокрема частинами першою, третьою статті 528 ЦК України передбачено, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу і задоволення вимог кредитора іншою особою може бути здійснено без згоди боржника в разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно.

Відповідач-2 зазначає, що між ним та ОСОБА_2 було укладено усний договір, умовою якого було забезпечення відповідачем-2 позивача клієнтами.

Зокрема, на виконання такого усного договору, відповідач-2 домовився з ТОВ «Екоферма» і допоміг ТОВ «Сівер Грейн» отримати замовлення від ТОВ «Екоферма», на підтвердження чого відповідач-2 надав до суду нотаріально посвідчену заяву свідка ОСОБА_3 , який працював на ТОВ «Екоферма» агрономом, з яким відповідач-2 контактував, коли домовлявся про замовлення для фірми позивача. Вказаний свідок у заяві підтвердив доводи відповідача-2 та зазначив, що йому відомо, що позивач зобов`язаний був оплатити відповідачу-2 гонорар за кожне таке замовлення в розмірі 5000,00 грн.

Оцінюючи ці доводи відповідача-2, суд виходить з того, що частинами першою, другою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Водночас такого порядку надання показань свідків я нотаріально посвідчена заява свідка цивільно-процесуальним законодавством не передбачено.

Зокрема, у статтях 90 - 93, 230 ЦПК України встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 69 ЦПК України свідок зобов`язаний з`явитися до суду за викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.

Отже, надання показань свідків шляхом їх посвідчення нотаріусом не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам стосовно обставин справи.

З огляду на викладене суд не враховує подану відповідачем-2 заяву свідка та відхиляє доводи відповідача про існування між сторонами договірних відносин щодо забезпечення відповідачем-2 позивача клієнтами, які ґрунтуються на цій заяві.

Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що як на підставу позову позивач посилається саме на помилкове перерахування 9 жовтня 2019 року та 10 квітня 2020 року відповідачам коштів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Суд вважає також за необхідне зауважити, що в силу пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України однією з основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно зі статтею 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Стверджуючи про помилковість перерахування коштів чотирма різними переказами у дві різні дати з проміжком у шість місяців одній по суті особі, позивач в той же час не зазначив, в чому саме полягала така помилковість перерахування, а також не надав жодних пояснень (як і доказів на їх підтвердження) щодо осіб, реквізитів, підстав перерахування коштів іншій (іншим) особам замість відповідачів, що дало б суду можливість оцінити дії позивача з перерахування коштів як помилкових. Позивач не вказав, коли саме він виявив помилковість перерахування коштів, чи звертався він до банківської установи з метою припинення завершення (зупинення) цього переказу, чи звертався до відповідачів з вимогою повернути ці кошти, а також не надав жодних пояснень щодо причин тривалого зволікання звернення з позовом до суду, а тому на думку суду така поведінка позивача за обставинами цієї справи не відповідає принципу розумності.

При цьому не відповідають поданим доказам і посилання позивача щодо перерахування спірних коштів під час користування ним інтернет-банком Приват24, оскільки з наданих копій квитанцій вбачається, що перекази коштів здійснювалися за допомогою терміналу оплати (самообслуговування) та зазначено його адресу. Зазначені способи платежів передбачать відмінні між собою алгоритми переказів коштів та послідовність дій, необхідних для їх здійснення.

Позивач також не спростував і доводи відповідача-2 щодо сплати коштів у зв`язку із реалізацією договірних зобов`язань між ТОВ «Сівер Грейн» та відповідачем-2, зокрема, не надав доказів сплати товариством коштів за вказаним вище договорами та доказів на підтвердження будь-яких інших обставин, пов`язаних з виконанням цього договору.

Отже, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено з достатньою переконливістю факт помилкового здійснення ним чотирьох спірних переказів коштів відповідачам, натомість відповідачем наведено обґрунтовані причини сумніватися у тій версії події, про яку стверджує позивач, та причини вважати небезпідставним отримання ним коштів від позивача та відсутність у діях відповідача недобросовісності при набутті цих коштів.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідача не підлягають.

Відповідачами заявлено клопотання про відшкодування судових витрат понесених у зв`язку з розглядом даної справи.

Відповідно до статей 133, 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як передбачено частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду

Судом встановлено, що 6 листопада 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Лекс Форс» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги № 06-11/21, предметом якого є надання правничої допомоги по представництву і захисту його інтересів у справі № 753/18093/21 за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про стягнення з нього коштів, в тому числі, по його окремих дорученнях.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу відповідачем-2 надано попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс у в`язку з розглядом справи, на суму 5 400,00 грн.; рахунок про надані послуги та акт наданих послуг № 1 від 9 листопада 2021 року, відповідно до якого адвокатське об`єднання надало послугу з підготовки відзиву з усіма додатками по справі № 753/18093/21 за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про стягнення з нього коштів, вартість - 2400,00 грн., детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом, із зазначенням виду послуг, тривалості їх виконання та вартості, платіжний документ про їх оплату, а також квитанції на оплату від 19 листопада 2021 року та від 22 лютого 2022 року.

Окрім того, пунктом 5.3. договору про надання правничої допомоги № 06-11/21 від 6 листопада 2020 року, визначено, що винагорода за виїзд адвоката в судове засідання становить 1 500,00 грн за 1 виїзд, а також визначено винагороду, яка сплачується адвокату в розмірі 3 000,00 грн. лише у випадку винесення судом першої інстанції рішення на користь клієнта та виплачується пропорційно задоволеним вимогам.

Судом встановлено, що представник відповідачів брав участь у судових засіданнях 18 листопада 2021 року та 23 лютого 2022 року.

Враховуючи умови договору про надання правничої допомоги, характер виконаної представником роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з обставин цієї справи, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача-2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 214,07 грн. (2400+1306,53+1507,54+3000).

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 8 214 (вісім тисяч двісті чотирнадцять) гривень 07 коп.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач-1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач-2: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27 квітня 2023 року.

Суддя О.В. Якусик