провадження № 22-ц/824/507/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до Київської міської ради, треті особи: Обслуговуючий кооператив «Магнолія», Обслуговуючий кооператив «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст», ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , про визнання недійсним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до Київської міської ради, треті особи: Обслуговуючий кооператив "Магнолія", Обслуговуючий кооператив «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст», ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , про визнання недійсним та скасування рішення.

22 жовтня 2021 року в судовому засіданні представник третьої особи Обслуговуючого кооперативу «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст» Циган Іваном Михайловичем заявив клопотання про закриття провадження по справі з підстав п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки правовідносини, які склались між сторонами не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року клопотання Цигана Івана Михайловича , який діє в інтересах третьої особи Обслуговуючого кооперативу «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст» про закриття провадження - задоволено. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до Київської міської ради, треті особи: Обслуговуючий кооператив "Магнолія", Обслуговуючий кооператив «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст», ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , про визнання недійсним та скасування рішення - закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , через представника - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просив скасувати ухвалу, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому, апелянт зазначає, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття провадження суд першої інстанції не встановив відсутність предметної юрисдикції загальних судів в порядку цивільного судочинства стосовно даного спору. Посилаючись на практику Верховного Суду вказує, що зважаючи на характер спору, юрисдикція адміністративних судів у даному випадку виключається.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

24 грудня 2021 року до суду надійшов відзив Обслуговуючого кооперативу «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст», поданий представником - Кузьміним Д.Л., згідно якого представник просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що вказані апелянтом рішення Верховного Суду не прийнято за подібних правовідносин. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

В судовому засіданні представник Київської міської ради - Баранов М.С. та представник Обслуговуючого кооперативу «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст», - Кузьмін Д.Л. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що позивачі по справі є власниками садових будинків розташованих у мікрорайоні Осокорки Дарницького району м. Києва в межах ОК «Магнолія». У 2005 році утворили ОК «Магнолія». Усі позивачі по справі на даний час, є членами цього обслуговуючого кооперативу. Починаючи з 2005 року членами ОК «Магнолія» робилися неодноразові спроби отримати від уповноважених органів документи, що підтверджують права на відповідні земельні ділянки. ОК «Магнолія» звернулися з колективним зверненням до голови Постійної комісії Київради з питань містобудування, архітектури та землекористування з проханням відхилити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ОК «СДК «Ентузіаст» та відмовити у їх відведенні. Проте, Київською міською радою 06 липня 2017 року було прийнято рішення № 759/2921 «Про передачу обслуговуючому кооперативу «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст» земельних ділянок у мікрорайоні Осокорки Дарницького району м.Києва для ведення колективного садівництва».

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі просили визнати недійсним та скасувати рішення Київської міської ради від 06.07.2017 № 759/2921 «Про передачу обслуговуючому кооперативу «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст» земельних ділянок у мікрорайоні Осокорки Дарницького району м.Києва для ведення колективного садівництва». Суд вважав, що здійснення захисту прав позивачів в обраний ними спосіб віднесено до компетенції адміністративного суду, оскільки оскаржуване рішення на думку суду є нормативно-правовим актом.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Предметна підсудність, юрисдикція цивільних прав передбачена у частині першій статті 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до норм діючого законодавства, нормативно-правовий акт це офіційний документ, прийнятий (виданий) уповноваженим на це суб`єктом у визначених законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що даний спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, а висновки суду, про те, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування не є актом індивідуальної дії, який стосується конкретних прав чи обов`язків певної особи, а є нормативно-правовим актом, оскільки дія його поширюється на необмежену кількість суб`єктів та застосовується багаторазово є помилковим. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відмінність нормативно-правового акту та акту індивідуальної дії полягає саме у встановленні норми права для неозначеного кола осіб, а не кола конкретно визначених осіб (не обов`язкого однієї особи), що має місце у даній справі.

Поряд з цим, Верховним Судом вже неодноразово була висловлена правова позиція стосовно непоширення юрисдикції адміністративних судів на спори, що виникають з подібних правовідносин стосовно захисту порушеного права користування земельною ділянкою, а саме щодо погодження меж земельних ділянок між користувачами цих земельних ділянок.

Вказана правова позиція щодо визначення судової юрисдикції у справах з аналогічним предметом позову міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 583/1352/15-а, від 23 січня 2019 року у справі № 537/6271/14-а, від 30 січня 2019 року у справі № 816/594/14 та від 04 червня 2019 року у справі № 826/14015/17.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про можливість застосування висновків Верховного Суду у вказаних справах та не вбачає підстав для відступу від них.

Крім того, колегія суддів враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Враховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що судове рішення суду першої інстанцій у цій справі є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова