РІШЕННЯ

іменем України

12.05.2022 сел. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Смілянського Є.А., при секретарі судового засідання Гапон Т.В., розглянувши без участі учасників справи цивільну справу № 543/84/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ шляхом стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ шляхом стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, який мотивувала наступним.

07.06.2013 року між нею - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладено шлюб про що складено відповідний актовий запис № 114 в книзі реєстрації актів про одруження Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області та видано Свідоцтво про шлюб 07.06.2013 року, серії НОМЕР_1 . Спільне прізвище подружжя після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 .

14.12.2021 року рішенням Оржицького районного суду Полтавської області, що набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвано.

В період перебування в шлюбі, за рахунок спільних коштів, сторонами придбано автомобіль «FORD MONDEO», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , який був зареєстрований 15.12.2020 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів за ОСОБА_2 .

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. (Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.)

Після розірвання шлюбу, позивач ОСОБА_1 , взагалі не має змоги користуватися зазначеним транспортним засобом, він перебуває у постійному фактичному користуванні відповідача ОСОБА_2 , встановлення режиму спільного користування автомобілем є неможливим, оскільки сторони на даний час припинили спільне проживання, припинили ведення спільного господарства, відносини між ними є конфліктними, що фактично унеможливлює досягнення згоди щодо користування спільним автомобілем, відповідач приховує ключі та технічний паспорт від автомобіля.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Враховуючи викладене та те, що автомобіль є безумовно річчю неподільною вважає, що доцільним є здійснення поділу спільного майна саме у спосіб за яким автомобіль «FORD MONDEO», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , залишається одному із співвласників, а саме відповідачу ОСОБА_2 зі стягненням з нього на користь іншого співвласника - позивача ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі вартості його частки і з подальшим (після сплати компенсації) припиненням спільної власності.

Такий поділ відповідає вимогам ч.2 ст.364 ЦК України та ч.2 ст.71 СК України,

При цьому, звернула увагу суду, що умови припинення права власності на частку у спільному майні, передбачені статтею 365 ЦК України поширюються на випадки, коли позивач просить майно залишити йому і припинити право власності відповідача, та коли така компенсація має бути стягнутою з позивача (тобто у випадку протилежного розподілу прав та обов`язків). Натомість у даному випадку один з співвласників (позивач) погоджується на припинення його права власності на частку у майні і погоджується на отримання грошової компенсації замість частки у майні, а для задоволення такого позову закон не пред`являє вимоги щодо отримання згоди іншого співвласника.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до змісту статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічне положення закріплене в частині другій статті 372 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Дійсна вартість автомобіля на час розгляду справи становить 210 900 гривень.

Зважаючи на викладене, позивач вважає, що автомобіль «FORD MONDEO», 2008 року випуску, в порядку поділу спільного сумісного майна між подружжям необхідно залишити у власності відповідача ОСОБА_2 зі стягненням з нього на користь другого співвласника ОСОБА_1 грошової компенсації за її 1/2 частку у спільному майні подружжя в розмірі 105 450 гривень.

Судовий збір за позовною вимогою щодо визнання автомобіля «FORD MONDEO», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 об`єктом спільної сумісної власності сторін сплачено як за вимогу немайнового характеру в розмірі 992 гривні 40 коп.

Судовий збір за позовною вимогою щодо стягнення з відповідача на користь другого співвласника ОСОБА_1 , грошової компенсації за її 1/2 частку у спільному майні подружжя в розмірі 105 450 гривень сплачено, виходячи з вартості 1/2 частини вказаного автомобіля - 105 450 гривень, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Згідно із п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України повідомила, що понесені позивачем витрати становлять 2046, 90 гривень - судовий збір, та витрати на правничу допомогу - 10 000 гривень, документи на підтвердження яких позивач обіцяла надати суду з врахуванням участі представника у судових засіданнях та складання ним процесуальних документів.

Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача заявила клопотання про розгляд справи без їх участі, заявила , що позов підтримує.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, але представник заявив клопотання про розгляд справи без їх участі, позов визнав повністю та заперечив щодо стягнення витрат на правову допомогу в зв`язку з їх необгрунтованістю.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 07.06.2013 року зареєстрували шлюб про що складено відповідний актовий запис № 114 в книзі реєстрації актів про одруження Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 07.06.2013 року, серії НОМЕР_1 . Спільне прізвище подружжя після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 .

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розірвано 08.12.2021 року, що підтверджується рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 08.12.2021 року, що набрало законної сили 11.01.2022 року.

В період перебування в шлюбі, за рахунок спільних коштів, сторонами по справі придбано автомобіль «FORD MONDEO», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , який був зареєстрований 15.12.2020 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів за ОСОБА_2 , що підтверджується листом Територіального сервісного центру МВС № 5343 від 15.01.2022 року № 1аз.

Вказане майно не є річчю індивідуального користування.

Зазначені факти та обставини визнаються відповідачем.

Враховуючи викладене та те, що автомобіль є безумовно річчю неподільною суд вважає правомірними вимоги позивача щодо поділу спільного майна саме у спосіб за яким автомобіль «FORD MONDEO», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , залишається одному із співвласників, а саме відповідачу ОСОБА_2 зі стягненням з нього на користь іншого співвласника - позивача ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі вартості її частки і з подальшим припиненням спільної власності на нього у позивача. Такий поділ відповідає вимогам ч.2 ст.364 ЦК України та ч.2 ст.71 СК України.

Дійсна вартість автомобіля на час розгляду справи становить 210 900 гривень, що підтверджується звітом про незалежну оцінку автомобіля.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що автомобіль «FORD MONDEO», 2008 року випуску, в порядку поділу спільного сумісного майна між подружжям необхідно залишити у власності відповідача ОСОБА_2 зі стягненням з нього на користь другого співвласника ОСОБА_1 грошової компенсації за її 1/2 частку у спільному майні подружжя в розмірі 105 450 гривень.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини / навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо / самостійного заробітку / доходу /. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. (Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.)

Отже, вищезазначене спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2046, 90 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати позивача на правову допомогу в сумі 10 000 гривень відшкодуванню не підлягають у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів на їх понесення ( платіжні документи, розрахунок вартості робіт, акт прийому - передачі тощо ).

Керуючись статтями 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст. 368 ЦК України, статтями 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1.Позов задовольнити.

2.Визнати автомобіль «FORD MONDEO», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

3.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за її Ѕ частки у спільному майні подружжя - автомобілі «FORD MONDEO», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , в сумі 105 450 грн.

4.Залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль «FORD MONDEO», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

5.Судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 2046, 90 грн. У стягненні судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу відмовити.

6.Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

7.Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , проживає в АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Суддя: Є.А.Смілянський