Головуючий суддя
в суді І інстанції Потапенко А.В.
Єдиний унікальний № 374/43/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючого судді - Потапенка А.В.,

за участі:

секретаря - помічника судді Гаращенко О.В.,

позивача - ОСОБА_1 (не з`явилась),

представника позивача - ОСОБА_2 (не з`явилась),

представника відповідача - Мамедової І.Р. (не з`явилась),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла вказана вище позовна заява ОСОБА_1 , позовні вимоги якої позивачка у подальшому збільшила, подавши заяву від 11.04.2022 (а.с.89-90, 91).

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача.

Позивачка вказувала, що 03.03.2021 близько 21 год 30 хв., водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Mitsubishi ASX, н.з. НОМЕР_1 , рухаючись неподалік будинку № 59 по вул. Райдужна в напрямку автодороги Р-19 Фастів-Ржищів в м. Ржищів Київської області допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який лежав на проїзній частині вулиці. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Ржищівської ЦРЛ, а 04.03.2021 його переведено до Обухівської ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки Mitsubishi ASX, н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення ДТП застрахована згідно полісу №201189742 у ПАТ «СК "Арсенал Страхування".

05 березня 2021 року по даному факту СВ Обухівського РУП ГУНП у Київській області внесено відомості до ЄРДР за №0000124 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

05 липня 2021 року на адресу ПАТ "СК "Арсенал Страхування" надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 , приєднавши необхідні документи. Загальна сума страхового відшкодування складала 36 000 - моральної шкоди. У подальшому, 23 липня 2021 року до матеріалів страхової справи долучено копію витягу з ЄРДР та копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 25 липня 2021 року на адресу ПАТ "СК "Арсенал Страхування" надіслано заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 та надано нотаріально завірену заяву відмови від своєї частки в інтересах онуки, - матері загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_7 .

Враховуючи зазначене, вимогу виплати страхового відшкодування моральної шкоди змінено на 72 000,00 грн відповідно до вимог п.27.3 ст.27 Закону.

09 грудня 2021 року до заяви про виплату страхового відшкодування долучено копію постанови про закриття кримінального провадження №0000124 від 29 листопада 2021 року.

Листом від 21 грудня 2021 року ПАТ "СК"Арсенал Страхування", керуючись п. 36.3 ст. 36 Закону, прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачці. 22 грудня 2021 року, за результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, ОСОБА_1 виплачено 36 000 грн. моральної шкоди.

Зазначена сума становить 50% від заявленої суми моральної шкоди (72 000 грн) згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування. Тобто, у виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди страховою компанією відмовлено. В обґрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода ОСОБА_5 у настанні ДТП, внаслідок якої останній загинув.

Однак, це не відповідає дійсності, оскільки постановою про закриття кримінального провадження від 29 листопада 2021 року, у діях пішохода ОСОБА_8 не встановлено умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а навпаки вказано про необережність дій останнього.

Відтак інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні ДТП в постанові про закриття кримінального провадження відсутня.

Постановою про закриття кримінального провадження від 29 листопада 2021 року не встановлено та не зазначено, що дана ДТП відбулась у зв`язку із умисним порушенням пішоходом ОСОБА_9 правил дорожнього руху або ж як наслідок непереборної сили. Жодного зазначення про притягнення до адміністративної відповідальності пішохода ОСОБА_8 чи іншого виду процесуальної відповідальності постанова про закриття кримінального провадження не містить.

Окрім цього, пішохід як учасник дорожнього руху (ст. 14 Закону України "Про дорожній рух») не є особою, на яку поширюються норми ст. 1187 ЦК України, і навіть у разі скоєння правопорушення, що потягло за собою заподіяння шкоди власнику транспортного засобу, не може вважатися належним суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом).

Враховуючи викладене вище, позивачка вважає відмову ПАТ "CK "Арсенал Страхування" у виплаті 50% страхового відшкодування неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормах закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону, страховик (у випадках, передбачених п.п. "г" і "г`" п.41.1 та п.п. "в" п.41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Отже, загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, що відповідно на час ДТП становив: 12x6 000 грн. = 72 000 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з п.1.10 Правил дорожнього руху пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу.

З урахуванням зазначеної норми закону, пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні ДТП не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно зі ст.36.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Тобто, вказане положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі наїзду на нього двох автомобілів).

У даній ситуації смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля.

Крім того, позивачка звертає увагу, що згідно з ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Постановою про закриття кримінального провадження від 29.11.2021 встановлено технічну неможливість водія уникнути ДТП. Причиною настання ДТП у постанові вказано виявлення перешкоди для руху водієм на відстані, меншій необхідної для зупинки або безпечного об`їзду перешкоди керованого ним транспортного засобу в умовах місця пригоди, однак інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні ДТП в постанові про закриття кримінального провадження відсутня.

В п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Пунктом 6 вказаної постанови передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Позиція Верховного Суду викладена у постанові від 03.06.2020 р. у справі №345/3335/17 (провадження N 61-22598св18), у відповідності до яких порушення пішоходом ПДР не може бути підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати шкоди, оскільки відповідач не довів наявності непереборної сили або умислу потерпілого в заподіянні зазначеної шкоди.

Отже, відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній ДТП покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась ДТП, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - ПАТ "СК "Арсенал Страхування" в повному обсязі.

Крім того, позивачка, посилаючись на ст. 36.5 Закону вважає, що має законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України для позивача за період з 21.12.2021 по 20.04.2022 року у розмірі 2325 грн 70 коп. (а.с.91).

Також згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано три проценти річних від простроченої суми боргу для за період з 21.12.2021 року по 20.04.2022 року у розмірі 358 грн 03 коп. та інфляційні втрати з 21.12.2021 по 20.04.2022 у розмірі 468 грн.

Крім того, у письмових поясненнях представник позивача наголошувала, що у розумінні Закону положення про ділення страхової виплати на кількість осіб, винних у заподіянні шкоди, застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад: пішоходу чи велосипедисту у разі наїзду на нього двох автомобілів).

На вказану вище позицію неодноразово вказував Верховний Суд у постановах від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17, від 05.12.2018 у справі № 757/59802/16-ц та від 10.01.2019 у справі № 500/2095/15-ц.

Також, звертала увагу суду на те, що водій забезпеченого страховим полісом автомобіля на момент ДТП керував вказаним транспортним засобом, отже повинен відповідати за завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, а одне лиш посилання в постанові про закриття кримінального провадження на те, що ДТП трапилась у зв`зку з тим, що потерпілий перебував на смузі руху автомобіля, чим порушив ПДР України, не є безумовною підставою для висновку про грубу необережність загиблого чи умисне нехтування правилами ПДР під час ДТП. Крім того, у постанові про закриття кримінального провадження не зазначено, що саме груба необережність дій пішохода призвела до ДТП та її наслідків у виді смерті потерпілого.

У відзиві на позовну заяві від 15.03.2022 відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи його таким.

03.03.2021 в м. Ржищів на вул. Райдужна сталася ДТП за участю автомобіля MITSUBISHI ASX, н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_5 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.11.2021, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124 від 05.03.2021, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Даною постановою встановлено наступне: водій автомобіля MITSUBISHI ASX, н.з. НОМЕР_1 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода; дії водія відповідали вимогам ПДР України; на момент ДТП автомобіль знаходився у працездатному стані; на момент ДТП у темну пору доби ОСОБА_5 перебував на проїзній частині автомобіля у лежачому положенні, а до моменту ДТП 03.03.2021 він в компанії інших осіб вживав алкоголь.

Отже, за результатами проведеного розслідування, слідством встановлено, що дії водія автомобіля MITSUBISHI ASX, н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не перебувають у причинному зв`язку з настанням події ДТП.

Страховиком було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201189742, забезпечений транспортний засіб MITSUBISHI ASX, н.з. НОМЕР_1 .

Правовідносини, які склались між сторонами регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Страховиком від представника позивача отримано заяву на виплату страхового відшкодування, повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та інші документи щодо справи.

Згідно зі ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно п. 27.3. ст. 27 Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

За результатами проведеного страховиком розслідування, на підставі наданих представником позивача документів, з урахуванням положень ст. 27 Закону, страховиком було визначено розмір заподіяної позивачу моральної шкоди - 72000 грн.

Згідно зі ст. 36 п. 36.3. Закону, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

З урахуванням наявних матеріалів встановлено, що відповідальних осіб за завдання шкоди ОСОБА_5 - дві, а саме: водій автомобіля ОСОБА_4 , як особа, дії якої хоча і не спричинили ДТП, однак в силу того, що він є особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, він є відповідальним за завдання шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки без вини; сам пішохід ОСОБА_5 , в діях якого вбачаються порушення вимог ПДР України.

Відповідно до п 36.1. ст. 36 Закону, страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачу, розмір якого розрахований наступним чином. Відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого у розмірі 72000 грн (п. 27.3 ст. 27 Закону), що розрахований відповідно до формули: 72000 грн /2 = 36000 грн, тобто загальний розмір шкоди поділений на кількість осіб, відповідальних за завдання шкоди. Отже, страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачу у загальному розмірі 36000 грн, що не заперечується позивачем. Таким чином, виплата страхового відшкодування була здійснена страховиком у повному обсязі у порядку та розмірі, передбаченому Законом.

Крім того, представник відповідача наполягав на тому, що саме пішохід створив аварійну обстановку для водія, що і спричинило настання ДТП та неможливість уникнути наїзду на пішохода.

Вищенаведена інформація достеменно та вичерпно доводить факт грубої необережності зі сторони загиблого ОСОБА_5 , а отже і непереборної сили, внаслідок якої було створено аварійну обстановку та виникнення смертельної ДТП.

Згідно постанови, в діях водія забезпеченого транспортного засобу відсутні невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, отже в його діях відсутній склад кримінального правопорушення. Даний факт, на думку представника відповідача, повинен враховуватися судом при ухваленні рішення у цій справі.

Разом з тим у цій справі також суттєве значення має той факт, що ДТП сталася з вини самого потерпілого, а тому підлягає до застосування п. 36.3 ст. 36 Закону.

При цьому, зміст статті не містить обмежень щодо застосування цієї норми у випадку, якщо відповідальними за завдання шкоди є, в тому числі, фізичні особи (пішоходи).

Отже, відповідно до норм Закону, до осіб, в розумінні п. 36.3. ст. 36 Закону відносяться як водії транспортних засобів так і потерпілі (пішоходи), життю яких заподіяна шкода, тобто всі учасники дорожнього руху.

Виходячи з норм ст. 36 Закону, страховик здійснює виплату страхового відшкодування у зв`язку із визнанням вимог заявника, при цьому Закон не обмежує право страховика визначити розмір страхового відшкодування в залежності від фактичних обставин випадку.

Закон не містить беззаперечного обов`язку страховика здійснити страхове відшкодування у розмірі, заявленому заявником (потерпілим), отже, у будь-якому випадку, розмір страхового відшкодування оцінюється та розраховується страховиком самостійно з урахуванням обставин справи.

При визначенні розміру страхового відшкодування, у даному випадку, не виключається наявність відповідальності у потерпілого (пішохода), як особи, що є учасником дорожнього руху.

На думку представника відповідача, ним було прийнято правомірне рішення про застосування п. 36.3 ст. 36 Закону та здійснення виплати страхового відшкодування в загальному розмірі 36000 грн.

У відповіді на відзив від 18.03.2022 представник позивача підтримала позицію, що викладена у позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги.

24.03.2022 представник відповідача надіслав до суду заперечення на позов, де вказував, що страховик категорично не погоджується з твердженнями представника позивача, вважає, що нею довільно трактуються положення п. 36.3 ст. 36 Закону, та наголошував, що відповідно до норм ст. 2 Закон - є спеціальним по відношенню до інших нормативно-правових актів, у тому числі ЦК України. Представником позивача фактично допущено підміну понять, визначених в нормах спеціального Закону, адже зі змісту п.36.3 ст. 36 Закону не вбачається, що поділ здійснюється саме на кількість джерел підвищеної небезпеки. Проте, відповідно до норм Закону, до осіб, в розумінні п.36.3 ст. 36 Закону відноситься як водій транспортних засобів, так і потерпілі (пішоходи), життю яких заподіяна шкода, тобто всі учасники дорожнього руху. На думку страховика, він повністю виконав свої обов`язки згідно Закону, сплативши позивачу страхове відшкодування в повному обсязі, отже позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування є незаконними та задоволенню не підлягають.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

У судове засідання представник позивача та позивачка не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника (а.с.97, 118).

21.04.2022 представник позивача надіслала заяву з детальним описом наданих послуг на підставі договору про надання правової допомоги № 05.01.22 від 05.01.2022 (а.с.100-102).

У судове засідання представник відповідача не з'явилась, подавши клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с.108).

27.04.2022 представник відповідача заявила клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому вказувала, що розмір витрат на правову допомогу є завищеним, а кількість часу, витраченого на надання правової допомоги - необґрунтованою, тому підлягає до зменшення на 99%.

Судом встановлено наступні обставини:

05.07.2021 ОСОБА_1 подано заяву про виплату страхового відшкодування до ПРАТ "СК Арсенал Страхування" внаслідок ДТП, що сталась 03.03.3021 (а.с.7). До заяви долучено витяг щодо полісу № 201189742 (а.с.8), копію свідоцтва про про народження ОСОБА_5 (а.с.9), копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10), копію рішення Ржищівського міського суду Київської області від 26.05.2014 про розірвання шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_5 (а.с.11), копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 та копію її паспорта (а.с.12, 13, 14), копію довіреності про представництво інтересів ОСОБА_1 (а.с.15).

Відповідно до заяви представника ОСОБА_1 від 23.07.2021, до ПРАТ "СК Арсенал Страхування" було надано копію витягу з ЄРДР щодо порушення кримінального провадження № 0000124, порушеної за фактом ДТП (а.с.18) та копію свідоцтва про смерть ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19).

Згідно заяви ОСОБА_7 (мати померлого ОСОБА_5 ), вона передала належне їй страхове право відшкодування, пов`язане з ДТП, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочці померлого ОСОБА_1 (а.с.21).

На підставі постанови про закриття кримінального провадження від 29.11.2021 (а.с.24-27) встановлено, що кримінальне провадження № 0000124 від 05.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, - закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

У постанові вказано, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №67/т від 23.04.2021 встановлено, що смерть ОСОБА_5 настала внаслідок закритої тупої травми тулуба, що призвело до розвитку поліогарнної недостатності. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_5 , етиловий спирт не виявлено, тобто на момент настання смерті останній був тверезий. Вище перераховані ушкодження, виявлені при проведенні експертизи на трупі потерпілого ОСОБА_5 , 1972 р.н., могли утворитися внаслідок ДТП, вказаної у фабулі наданої постанови , та знаходяться з останньою в прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Виходячи з характеру та локалізації ушкоджень, виявлених при проведенні експертизи трупу потерпілого ОСОБА_5 можливо стверджувати, що в момент первинного контакту з автотранспортним засобом він був розташований на проїзній частині в положенні лежачи, передньою поверхнею тіла до дороги, після чого відбувся переїзд колесами автомобіля через ділянки його тулуба та нижніх кінцівок в косо-повздовжньому напрямку з незначним волочінням тіла по проїзній частині.

У постанові також вказано, що відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціалізацією "Дослідження механізму і обставин ДТП" №СЕ-19/111-21/29062-ІІ від 24.06.2021 встановлено:

1. В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «Mitsubishi ASX» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , повинен був керуватися вимогами пунктів 12.2; 12.3 ПДР України.

2. В даній дорожній ситуації обрана водієм ОСОБА_4 швидкість руху транспортного засобу 50,0 км/год. відповідала вимогам пункту 12.2 ПДР України.

3.В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , з моменту об`єктивно можливого виявлення перешкоди в своїй смузі руху не мав технічної можливості уникнути наїзду на перешкоду у вигляді пішохода, як шляхом застосування екстреного гальмування, так і шляхом безпечного об`їзду перешкоди.

4. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пунктів 12.2; 12.3 ПДР України не вбачається.

5,6. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_8 в умовах виникнення даної ДТП спеціальних знань в галузі судової автотехніки не потрібно, вони (дії) можуть бути оцінені органами досудового розслідування (судом) самостійно, відповідно до вимог розділу 4 чинних ПДР України.

7. Причиною виникнення даної ДТП, а саме наїзд на пішохода, є виявлення перешкоди для руху водієм автомобіля «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 на відстані, меншій необхідної для зупинки або безпечного об`їзду перешкоди керованого ним транспортного засобу в умовах місця пригоди.

Питання стосовно перебування дій пішохода ОСОБА_8 в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП, також може бути вирішене органами досудового розслідування (судом) самостійно.

Надаючи юридичну та технічну оцінку з аналізом викладених обставин: ДТП за участю вище зазначених учасників дорожнього руху, відповідно до вимог діючого законодавства України, врахувавши зібрані під час досудового розслідування кримінального провадження всі необхідні і достатні докази, орган досудового розслідування приходить до об`єктивного, обґрунтованого, неупередженого та законного висновку, що ДТП, яка мала місце 03.03.2021, приблизно о 21 годині 30 хвилин на вул. Райдужна в м. Ржищів Київської області, внаслідок якої загинув пішохід ОСОБА_12 , сталася внаслідок порушення останнім вимог пунктів: п. 1.3 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильне виконувати вимоги Правил дорожнього руху України; п. 4.14 пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов'язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху, Правил дорожнього руху України.

Відповідно до повідомлення ПРАТ "СК "Арсенал Страхування" від 21.12.2021, ОСОБА_1 повідомлено про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 36 тис. грн (а.с.28).

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини водія, якщо він не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом пункту 36.3 статті 36 Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення зазначеної норми закону застосуванню в даних правовідносинах не підлягають, оскільки йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_5 не була і не могла бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами ( пункт 27.3. статті 27 Закону).

Оцінка суду аргументів сторін, доказів.

Зважаючи на сукупність обставин та наявних у справі доказів, суд визнає наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та смертю пішохода ОСОБА_5 , що достовірно підтверджується не спростованим висновком проведеної судово-медичної експертизи в рамках кримінального провадження, про який вказано у постанові про закриття кримінального провадження від 29.22.2021 (а.с.25-26).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що розмір страхового відшкодування на користь позивача повинен визначатись страховиком без поділу розміру заподіяної шкоди на водія ОСОБА_4 , відповідальність якого була застрахована та пішохода ОСОБА_5 , а тому доводи, викладені у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив представника відповідача в цій частині, є юридично неспроможними та не можуть бути взяті до уваги судом.

Твердження представника відповідача про те, що спірні правовідносини регулюються нормами спеціального закону, а саме п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не загальними нормами ЦК України, судом до уваги не приймаються, враховуючи наступне.

Системний аналіз положень ст. ст. 1193, 1195, 1200, 1167 ЦК України дає підстави для висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодуванні шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже до спірних правовідносин не підлягають до застосування положення п.36.3 ст.36 Закону, якими передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода, пов`язана зі смертю потерпілого чи ушкодженням здоров`я, відшкодовується в незалежності від його вини.

Положення п.36.3 ст.36 Закону стосуються випадку, передбаченого у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Судом встановлено, що шкода здоров`ю та життю потерпілого ОСОБА_5 нанесена в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися, не помітивши потерпілого, який в момент первинного контакту з автотранспортним засобом був розташований на проїзній частині в положенні лежачи.

Щодо вимог про стягнення коштів у розмірі 3 151 грн. 73 коп., з яких: пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 2 325 грн 70 коп; три відсотки річних у розмірі 358 грн 03 коп.; інфляційні втрати у розмірі 468 грн., то суд, враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо нарахування цих сум, вважає за можливе задовольнити ці вимоги як похідні вимоги від основних про стягнення коштів страхового відшкодування.

Отже, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, підтверджені належними доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування у розмірі 36 тис. грн. та стягнення коштів у сумі 3 151 грн 73 коп. підлягають задоволенню.

Що стосується посилання представника відповідача на висновки Верховного Суду, зокрема, що викладені у постановах: від 10.04.2020 у справі №532/1374/18; від 05.06.2019 у справі №466/4412/15-ц; від 15.08.2019 у справі №756/16649/13-ц; від 02.10.2019 у справі №447/2438/16-ц; від 11.12.2019 у справі №601/1304/15-ц. Суд, проаналізувавши зазначені правові висновки, що сформовані у відповідних фактичних обставинах справ, а також унікальні обставини даної справи (про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, смертю потерпілого) та відповідні правовідносини, дійшов висновку, що відповідачем не доведено твердження, що висновки Верховного Суду було ухвалено при однакових фактичних обставинах і подібних правовідносинах, відповідно не можна стверджувати, що наведені сторонами у справі постанови зводяться до протилежних правових висновків Верховного Суду, а тому не можуть бути враховані судом при вирішенні даної справ.

Щодо розподілу судових витрат.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 992 грн 40 коп. судового збору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що представник позивача адвокат Скочиляс І.М. просила стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500 грн, подавши заяву з описом наданих послуг (а.с.102). Договір про надання правової допомоги №05.01.2022 від 05.01.2022 долучений до позовної заяви (а.с.30-32). Згідно детального опису надання послуг ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги № 05.01.2022 від 05.01.2022, загальна кількість витраченого часу, яка полягала у зустрічі з клієнтом та аналізі наданих документів, формування правової позиції та пошуку судової практики в аналогічних спорах, написання позовної заяви, копіювання матеріалів та направлення на адресу суду, формування відповіді на відзив на позовну заяву, формування письмових пояснень, - складає 7 годин 30 хвилин, відповідно вартість наданих послуг становить 7500 грн (а.с.102-102 зворот).

У той же час, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача Мамедова І.Р. заявила клопотання про зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу (а.с. 69-70), де просила зменшити розмір правової допомоги на 99%, заявляючи про їх необґрунтованість, недоведеність та не співмірність, та вказувала, що представником позивача не надано доказів про оплату послуг із надання правової допомоги.

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує обставини, передбачені ст. 137 ЦПК України, зокрема й те, що представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.

Суд не приймає до уваги позицію представника відповідача щодо неподання представником позивача доказів про оплату послуг за надання правової допомоги, оскільки враховує правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 159/583/19 (провадження № 61-10459св20), відповідно до якого витрати за надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі Баришевський проти України , від 10.12.2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України , від 12.10.2006 року у справі Двойних проти України , від 30.03.2004 року у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає, що заявлена позивачкою сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн є не співмірною, зокрема, зі складністю справи та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги, їх обсягом та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру у співвідношенні з предметом, сумою спору, яка стягується з відповідача. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу у розмірі 4 500 грн.

Отже, в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4 500 грн та на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.

Керуючись ст.ст. 1, 5, 6, 7, 22, 23, 27, 33, 35-37, 41 Закону України «Про страхування», ст.ст. 12, 979, 980, 1166, 1187, 1193, 1195, 1200 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 4, 12, 81, 82, 141, 206, 265, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень; кошти у розмірі 3 151 (три тисячі сто п`ятдесят одна) гривня 73 копійки, з яких: пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2 325 грн 70 коп; три відсотки річних у розмірі 358 грн 03 коп.; інфляційні втрати у розмірі 468 грн.; кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" в дохід держави в особі Державної судової адміністрації України (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, отримувач - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN) - UA0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, призначення платежу: судовий збір стягнутий з ПАТ "СК "Арсенал Страхування" за рішенням № 374/43/22) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 13 травня 2022 року.

Повні найменування сторін:

- Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування", , адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154;

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя