Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора №1», треті особи: Департамент житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради, Білоцерківська міська територіальна громада міста Біла Церква про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи тим, що 25.06.2002 року, відповідно до ЗУ «Про товарну біржу» та правил біржової торгівлі на площадці Київської універсальної біржі, між ОСОБА_1 та Державою Україна, в особі Державної податкової інспекції у м.Біла Церква, було укладено договір №НК-208/02 купівлі-продажу 3 / 4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що він добросовісно, відкрито та безперервно володіє та здійснює утримання усієї площі будинку та прибудинкової території, однак, залишається не вирішеною доля правового статусу 1 / 4 частини частини будинку, в якому проживає позивач, оскільки, обумовлена частина не має юридичного власника, у встановленому законом порядку на цю частку право власності ніхто не оформлював. Позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1 / 4 частину домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 .

І. Позиція сторін у справі.

Представник позивача, підтримуючи позов, суду пояснив, що 25.06.2002 року, між ОСОБА_1 та Державою Україна, в особі Державної податкової інспекції у м.Біла Церква, було укладено договір купівлі-продажу 3 / 4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . реєстрація права власності була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент укладення договору купівлі-продажу частини будинку. Із інформації яка наявна в технічному паспорті на домоволодіння, співвласником якого є позивач, станом на 08.04.2002 року, вбачається, що власником спірної 1 / 4 частини будинку по АДРЕСА_1 було КП БМР ЖЕК №3. Представник зазначає, що за увесь час свого володіння житловим приміщенням, позивач жодного разу не спілкувався із представниками раніше зазначеної організації щодо визначення порядку та способу користування будинком, власниками якого вони були, з боку останнього ніхто не заявляв до позивача будь - яких майнових претензій щодо можливого поділу будинку, чи виділення 1 /4 частки в натурі. Будинок по факту не поділений, є цілісним, має один вхід. У ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємцівта громадських формувань наявна інформація, що правонаступником усіх прав та обов`язків ЖЕК № 3 є КП БМР ЖЕК № 1. Отже, відповідач є правонаступником усього обсягу прав та обов`язків КП БМР ЖЕК № 3. 12.07.2021 року КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» повідомило позивача, про те, що відповідно до паперових носіїв, станом на 01.01.2013 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 у розмірі 3 / 4 частин. Право власності на 1 /4 частини вказаного домоволодіння, ні за ким не зареєстровано. 25.08.2021 року, відповідач надав інформацію, що документи на право власності на 1 /4 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 від КП БМР ЖЕК № 3 до КП БМР ЖЕК № 1 не передавались. КП БМР ЖЕК № 1 не здійснювало реєстрацію права власності на 1 /4 частину вказаного домоволодіння. Представник позивача зазначив, що позивач впродовж 19 років сумлінно та належно здійснює утримання усієї площі будинку та прибудинкової території, покращує його інженерно - технічні характеристики, водночас, залишається без правового статусу 1 /4 частини будинку, в якому проживає позивач. Оскільки, вказана 1/ 4 частина будинку не має юридичного власника, у встановленому законом порядку, право власності на цю частку ніхто не оформлював, то позивач має всі підстави набути право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Представник відповідача КП БМР ЖЕК №1 Валько В.В., заперечуючи позов, у відзиві вказала, що дійсно КП БМР ЖЕК №1 є правонаступником всіх прав КП БМР ЖЕК №3, однак 1 / 4 частина домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 не передавалась у власність КП БМР ЖЕК №1 і реєстрація права власності на таке майно за відповідачем не здійснювалась. Окрім того, рішенням Білоцерківської міської ради від 20.06.2013 року №10008-43-ІV «Про організацію надання житлово-комунальних послуг у м.Біла Церква» буд. №109-а, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було знято з балансу КП БМР ЖЕК №1, а тому просили відмовити в задоволені позову.

Представник третьої особи Департаменту житлово-комунального господарства БМР, адвокат Кравчук А.О. поклалася на розсуд суду щодо вирішення даного спору, та вказала, що технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , не є документом, що підтверджує власника, а тому 1 / 4 частина спірного будинку є комунальною власністю Білоцерківської міської територіальної громади відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державного-приватного партнерства, в т.ч. концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати, купувати, використовувати, як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу. Представник 3-ї особи зазначила, що Департамент ЖКГ Білоцерківської міської ради ніякого відношення до порушеного спірного питання не має.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою суду від 27.09.2021 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.48).

18.10.2021 року відповідач КП БМР ЖЕК №1 направив відзив на позов. (а.с. 53,54).

19.11.2021 року представник позивача, адвокат П.Король подав відповідь на відзив. (а.с.67-70).

02.12.2021 року відповідач КП БМР ЖЕК №1 подав письмові заперечення по справі. (ас.74,75).

20.12.2021 року на електронну адресу суду надійшла заява КП ЖЕК БМР №1 про розгляд справи за відсутності представника відповідача. (а.с.82).

Ухвалою судді від 21.12.2021 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи - Департамент ЖКГ БМР. (а.с.85).

05.01.2022 року представник позивача, адвокат П.Король подав докази направлення 3-й особі ДЖКГ Білоцерківської міської ради матеріалів справи.(ас.91,92).

Третя особа, Департамент житлово-комунального господарства БМР надав письмово викладені пояснення по справі ( а.с.94-96).

26.01.2022 року відповідач КП ЖЕК БМР №1 направив клопотання про розгляд справи за відсутності представника. (а.с.110).

Ухвалою судді від 01.02.2022 року було залучено в якості третьої особи Білоцерківську міську територіальну громаду міста Біла Церква в особі БМР. (а.с.116,117).

01.02.2022 року представник 3-ої особи Департаменту житлово-комунального господарства БМР подала заяву про розгляд справи без участі їх представника. (а.с.122).

15.02.2022 року представник позивача, адвокат П.Король подав докази направлення 3-й особі Білоцерківській міській територіальній громаді міста Біла Церква в особі БМР копію позовної заяви з додатками .(а.с.124).

18.04.2022 року ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.135,136).

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Король П.В., вимоги позову підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 10.11.2021 року представник КП БМР ЖЕК №1 не визнала позов з підстав того, що відповідач не є власником спірного нерухомого майна.

Представник третьої особи, Департаменту житлово-комунального господарства БМР, Кравчук А.О., надала суду пояснення, аналогічні викладеним у своїх письмових поясненнях.

Третя особа - Білоцерківська міська територіальна громада м.Біла Церква в особі БМР в судове засідання не направили свого представника, заяв/клопотань не надали, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином,

Суд, з`ясувавши позицію учасників справи та, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 25.06.2002 року, відповідно до ЗУ «Про товарну біржу» та Правил біржової торгівлі на площадці Київської універсальної біржі, між ОСОБА_1 та Державою країна, в особі Державної податкової інспекції у м. Біла Церква, Київської області було укладено договір № НК - 208/02 купівлі - продажу частини житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с.7,8).

Пунктом 1 Договору купівлі - продажу передбачено, що Держава, в особі ДПІ у м. Біла Церква, Київської області зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 3 / 4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 , - прийняти її та сплатити Державі, в особі ДПІ у м. Біла Церква, Київської області, вартість 3 / 4 частини житлового будинку для реєстрації цього договору на біржі.

З технічного паспорту на зазначений будинок вбачається, що зазначені 3 / 4 частини житлового будинку дерев`яні /літ. А - 1/, житловою площею 42,50 кв.м., крім того розташовані: погріб /літ. В - 1/, вбиральня /літ. під. Б - 1/, замощення /літ. № 1/ (п. 2 Договору купівлі - продажу). (а.с.10-12).

Пунктом 7 Договору купівлі - продажу передбачено, що з часу реєстрації цього договору на біржі, право власності на зазначені 3 / 4 частини житлового будинку переходить ОСОБА_1 .

Встановлено, що 18.07.2002 року Білоцерківським бюро технічної інвентаризації вчинено реєстраційний напис на правовстановлювальному документі (Договір купівлі - продажу) з послідуючим записом у реєстрову книгу № 82 за реєстровим номером 9472. (а.с.9).

Із інформації яка наявна в технічному паспорті на домоволодіння, співвласником якого є ОСОБА_1 , станом на 08.04.2002 року, вбачається, що власником спірної 1 / 4 частини будинку по АДРЕСА_1 , є КП БМР Житлово - експлуатаційна контора № 3. (а.с.10).

Встановлено, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань наявна інформація, що 28.01.2010 року внесено запис № 9001568 про припинення діяльності КП БМР ЖЕК №3 на підставі рішення Білоцерківської міської ради щодо реорганізації. Правонаступником усіх прав та обов`язків КП БМР ЖЕК №3, як убачається із витягу раніше зазначеного реєстру, вирішено призначити КП БМР ЖЕК №1. (а.с.24).

Згідно інформації КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» від 12.07.2021 року, вбачається, що відповідно до паперових носіїв, станом на 01.01.2013 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 у розмірі 3 / 4 частини на підставі договору купівлі-продажу нерухомості № НК - 208/02 від 25.06.2002 року. Право власності на 1 / 4 частини вказаного домоволодіння, ні за ким не зареєстровано. (а.с.25).

Відповідно листа КП БМР ЖЕК №1 від 25.08.2021 року, вбачається що право власності на 1 / 4 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 а від КП БМР ЖЕК № 3 до КП БМР ЖЕК № 1 не передавались. КП БМР ЖЕК № 1 не здійснювало реєстрацію права власності на 1 / 4 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.26).

Відповідно до Рішення Білоцерківської міської ради від 20.06.2013 року за № 1008-43-6 КП БМР ЖЕК №1 є правонаступником всіх прав КП БМР ЖЕК №3 (а.с.57).

З додатку до рішення Білоцерківської міської ради від 20.06.2013 р. №1008-43-6 "Про організацію надання житлово-комунальних послуг у м. Біла Церква", балансоутримувач КП БМР ЖЕК №1 зняв зі свого балансу будинок АДРЕСА_1 (а.с.58).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про товарну біржу» товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

07.02.2002 року Міністерством юстиції України видано наказ № 7/5 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно».

Пунктом 1 цього наказу установлюється, що до 01.01.2012 року державна реєстрація права власності та права користування на нерухоме майно на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації.

За змістом п. 1 частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Суб`єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа.

З врахуванням вказаних норм законодавства правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; - безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.

Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України , згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є правонаступник попереднього власника майна.

Відповідач вказує, що не набув право власності на 1/ 4 частину будинку АДРЕСА_1 , оскільки частина будинку була знята з балансу ЖЕ №3 і не передана на баланс ЖЕК №1. При цьому, суду не надано жодного доказу в підтвердження, що частину будинку АДРЕСА_1 передано на баланс інших юридичних осіб, так само відсутні докази спору щодо права власності чи користування даним будинком.

Відсутні докази, що КП БМР ЖЕК №3 безоплатно передав в комунальну власність частину зазначеного будинку до терииторіальної громади, а Білоцерківська територіальна громада прийняла його та належно зареєструвала.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно п.11 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

Отже, враховуючи, те що право власності на 1 / 4 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ні за жодною юридичною або фізичною особою не зареєстровано, відсутній спір щодо користування будинком, попередній володілець зняв зі свого балансу дане домоволодіння, а позивач з 2002 року утримує майно, відкрито, добросовісно, безперервно користується цим нерухомим чужим майном, тобто всім будинком АДРЕСА_1 , а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 1 /4 частину домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 .

З огляду на вищевикладене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності за набувальною давністю на 1 /4 частину домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 11.05.2022 року.

СуддяО. Я. Ярмола