провадження № 22-ц/824/522/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», поданою представником - адвокатом Воронцовою Мариною Володимирівною, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Макарова Олега Вячеславовича, третя особа - ОСОБА_2 про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості" , третя особа- Жиритовський Олександр Анатолійович про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 10.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», кредитором та ОСОБА_3 , позичальником укладено кредитний договір № 2634/0908/55-024 згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 12,50 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 10 липня 2012 року. 10.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 2634/0908/55-024-Z-1 відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту нерухоме майно: однокімнатну квартиру номер АДРЕСА_1 . Заставна вартість предмета іпотеки визначена у розмірі 488 008,00 грн. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.05.2019, державним реєстратором Коммунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Макаровим Олегом Вячеславовичем винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ТОВ «Кредитні ініціативи», , дата державної реєстрації 21.11.2018 року. Позивач вважає таке рішення Державного реєстратора протиправним, тому звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості" Макарова Олега Вячеславовича, третя особа- ОСОБА_2 про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44178091 від 21.11.2018 року, прийняте державним реєстратором Макаровим Олегом Вячеславовичем, Київська філія комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», м. Київ про державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» () на однокімнатну квартиру, загальною площею 38,5 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . В іншій частині позову - відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості" Макарова Олега Вячеславовича на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», через представника - адвоката Воронцову Марину Володимирівну, подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуально права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

При цьому, зазначає, що положення ЗУ «Про мораторій» не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки сторони погодили, що передача у власність предмету іпотеки є добровільним. Позивачем не надано акту обстеження житлових умов, з якого вбачається, що іпотечне майно використовується як місце постійного проживання. Повернення від боржника направленої вимоги з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості. Посилаючись на практику Верховного Суду вказує, що на момент проведення реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи», та на момент винесення оскаржуваного рішення діяла пряма норма закону, яка визначає, що наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Апелянт вважає, що суд застосував невірний та не ефективний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження позивачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

19 січня 2022 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий представником - адвокатом Сербіною Л.В., згідно якого позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що державна ресстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кредитні ініціативи» проведена всупереч нормам чинного законодавства, а державним реєстратором прийнято рішення та проведено державну ресстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на спірну квартиру всупереч вимогам ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 р. (закон №1304-7), протягом дії якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважасться предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника a6o майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя a6o є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно: загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`ектa незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищус 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. При цьому, вважає, що висновки суду ґрунтуються на поданих позивачем доказах, тоді як доводи апелянта щодо неможливості застосування Закону України №1304-7 від 3 червня 2014 р. до спірних правовідносин є безпідставними. Зазначає, що висновки суду першої інстанції підтверджуються правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеній у справі N 726/1538/16-ц від 10 квітня 2019 року. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в Постанові 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 підтримала власний правовий висновок щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Визначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя a6o відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, i підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Крім того, зазначає, що не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо неналежності обраного позивачем способу захисту, оскільки позивач обрав такий спосіб відповідно до норм діючого, на час звернення до суду, законодавства, що регулювало такі правовідносини. Зазначає, що позивачем обрано законний та ефективний спосіб захисту порушених прав у судовому порідку, оскільки ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача просила апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», кредитором та ОСОБА_3 , позичальником укладено кредитний договір № 2634/0908/55-024 згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 12,50 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 10 липня 2012 року ( а.с. 15-18).

10.09.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 2634/0908/55-024-Z-1 відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту нерухоме майно: однокімнатну квартиру номер АДРЕСА_1 . Заставна вартість предмета іпотеки визначена у розмірі 488 008,00 грн. ( а.с. 19-21).

За змістом пункту 11 іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.05.2019, державним реєстратором Коммунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Макаровим Олегом Вячеславовичем винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ТОВ «Кредитні ініціативи», , дата державної реєстрації 21.11.2018.

При цьому підставами виникнення права власності зазначено: іпотечний договір № 2634/0908/55-024-Z-1, серія та номер: 521, виданий 10.09.2008 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Леонова Н.М.; договір факторингу, серія та номер: б/н, виданий 28.11.2012 року, видавник: сторони договору: ТОВ «Факторинговая компанія «Вектор Плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи»; договір про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер: б/н, виданий 28.11.2012 року, видавник: сторони договору: ПАТ «Сведбанк» ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»; повідомлення, серія та номер: 2018/06/5-023, виданий 15.06.2018, вдав ник: ТОВ «Кредитні ініціативи»; повідомлення, серія та номер: 2018/06/-5-0-23, виданий ТОВ «Кредитні ініціативи», повідомлення, серія та номер: 2018/06-5-0-23, виданий ТОВ «Кредитні ініціативи» повідомлення, серія та номер: 2018/06/-5-0-23, виданий ТОВ «Кредитні ініціативи», рекомендоване повідомлення, серія та номер: 847, виданий 19.06.2018 р, видавник: Укрпошта; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 855, виданий 19.06.2018, видавник: Укрпошта; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 847, виданий 27.06.2018, видавник: Укрпошта, серія та номер: 15638, виданий 30.10.2018, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Чуловський В.А.; кредитний договір, серія та номер: № 2634/0908/55-024, виданий 10.09.2018, видавник ВАТ «Сведбанк»; договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки № 2634/0908/55-024-Z-1, серія та номер:3, виданий 20.01.2010, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонова Н.М. (а.с. 13-14).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з того, що спірна квартира виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті. Квартира використовується як місце постійного проживання позичальника, тому підпадає під дію Закону № 1304-7. Дії державного реєстратора, які були пов`язані з переходом права власності на спірну квартиру є неправомірними, а спосіб, за яким позивач втратив право власності на спірне майно, суперечив вимогам іпотечного договору та діючому законодавству.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї власності, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно положеньстатті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою або органами місцевого самоврядування безоплатну або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявник, зокрема, іпотекодержатель, - особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Положеннями Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим порядком.

Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Як вбачається зі змісту договору іпотеки №2634/0908/55-024-Z-1 від 10.09.2008 року пунктом 11 визначено, що іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 12.3.1. даного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем, крім іншого, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 р. (далі - Закон № 1304-7), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Вказаний вище закон носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна однокімнатна квартира номер АДРЕСА_1 виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті. Квартира використовується як місце постійного проживання іпотекодавця, тому підпадає під дію Закону № 1304-7.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги, що встановлені судом першої інстанції обставини повністю підтверджуються матеріалами справи та доказами поданими позивачем. Поряд з цим, відповідачем на спростування вказаних доказів та встановлених обставин не було надано жодного належного та допустимого доказу.

Крім того, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було вірно застосовано у даній справі правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у справі N 726/1538/16-ц від 10 квітня 2019 року та від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії державного реєстратора, які були пов`язані з переходом права власності на спірну квартиру є неправомірними, оскільки спосіб, за яким позивач втратив право власності на спірне майно, суперечив вимогам діючого на той час законодавства.

Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються.

При цьому, судом апеляційної інстанції розцінюються критично доводи апелянта, що підписання іпотечного договору надає право Банку звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому поряду, без отримання згоди на таке стягнення та всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки ці доводи спростовуються наведеними вище нормами діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Посилання апелянта на практику Верховного Суду в інших справах, колегія суддів оцінює критично оскільки вона стосується відмінних правовідносин, а отже, не може бути застосована у даному випадку.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому, судове рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», подану представником - адвокатом Воронцовою Мариною Володимирівною - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова