УХВАЛА

21 липня 2022 року

м. Київ

справа № 757/54224/19-ц

провадження № 61-6297ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

«РІО ФІН», подану адвокатом Єлисеєвим Євгеном Вікторовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороза Дмитра Олександровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» про скасування рішення про внесення запису про реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Мороза Д.О. від 25 червня 2019 року № 47507023, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «РІО ФІН».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Мороза Д. О.від 25 червня 2019 року № 47507023 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 0 за ТОВ «РІО ФІН».

У липні 2022 року ТОВ «РІО ФІН», через свого представника Єлисеєва Є. В., звернулося засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, яке мотивоване тим, що оскаржену постанову отримано лише 22 червня 2022 року, що підтверджується копією заяви про видачу судового рішення від 20 червня 2022 року.

Згідно з статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судового рішення заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду: від 06 квітня 2021 року в справі № 910/10011/19, від 16 лютого 2021 року в справі № 910/2861/18, від 19 травня 2020 року в справі № 916/1608/18, від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року в справі № 910/3907/18, від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16, від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18, від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16, від 22 серпня 2018 року в справі № 925/1265/16, від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19, від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18, від 07 листопада 2018 року в справі № 488/5027/14-ц, від 13 березня 2019 року в справі № 331/6927/16-ц, від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19, від 14 березня 2018 року в справі № 396/2550/17, від 06 червня 2018 року в справі № 826/12559/16, від 20 червня 2018 року в справі № 820/4146/17, від 04 вересня 2018 року в справі № 823/2042/16, від 18 вересня 2018 року в справі № 823/235/16, від 28 листопада 2018 року в справі № 823/1508/16, від 05 травня 2020 року в справі № 161/6253/15-ц, від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17, від 13 жовтня 2020 року в справі № 640/22013/18 та постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17, від 28 липня 2021 року в справі № 661/2313/18, від 04 липня 2018 року в справі № 520/10060/16-ц, від 30 червня 2021 року в справі № 925/889/20, від 31 травня 2022 року в справі № 922/1374/20

(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також, вказує на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі № 352/1021/19 (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у правовідносинах щодо застосування пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі підлягає відкриттю.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН», подане адвокатом Єлисеєвим Євгеном Вікторовичем,про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року.

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати з Печерського районного суду міста Києва цивільну справу № 757/54224/19-ц за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороза Дмитра Олександровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» про скасування рішення про внесення запису про реєстрацію права власності.

Надіслати учасникам справи копію касаційної скарги та додані до неї документи, роз`яснити їх право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
С. Ю. Бурлаков В. М. Коротун