Справа №601/474/22
Провадження № 2/601/374/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 року Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Клим Т.П.,

при секретарі судового засідання Коляді О.В.,

за участю:

представника позивачки адвоката Бернацького П.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Кременецького районного суду Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Кременецької обласної гуманітарно-педагогічної академії імені Тараса Шевченка про визнання незаконним та скасування наказу від 31.01.2022 №22-К «Про відсторонення від роботи невакцинованого працівника», стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Кременецького районного суду Тернопільської області з позовом до Кременецької обласної гуманітарно-педагогічної академії імені Тараса Шевченка про визнання незаконним та скасування наказу від 31.01.2022 №22-К «Про відсторонення від роботи невакцинованого працівника», стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працює на посаді концертмейстера Фахового коледжу Кременецької обласної гуманітарно-педагогічної академії імені Тараса Шевченка.

Відповідно до наказу ректора Кременецької обласної гуманітарно-педагогічної академії ім. Тараса Шевченка від 31.01.2022 №22-К «Про відсторонення від роботи не вакцинованого працівника» позивачку з 31.01.2022 відсторонено від роботи та на час такого відсторонення позивачці не виплачувати заробітну плату з 01.02.2022, на підставі статті 46 КЗпП України та ч.2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 р. №1645-111. Встановлено строк відсторонення від роботи до усунення причин, що його зумовили. Вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В порушення статті 46 КЗпП України ректор ОСОБА_3 відсторонив її від роботи із зупиненням виплати заробітної плати із власної ініціативи, без законних підстав та дотримання встановленої законом процедури відсторонення працівників. Зазначає, що відсторонення відбулося без отримання від компетентних органів мотивованого подання про відсторонення від роботи. Оскаржуваний наказ не містить обов`язкової вказівки на фактичні обставини, які послужили підставою для відсторонення її від роботи, документи як підстава для відсторонення від роботи в оскаржуваному наказі відсутні, що є беззаперечною підставою для скасування такого наказу як незаконного.

За таких підстав позивач просить визнати незаконним і скасувати наказ від 31.01.2022 №22-К «Про відсторонення від роботи невакцинованого працівника»; поновити позивачку до роботи; стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 01.02.2022 року по дату прийняття судового рішення та стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 25.02.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву.

03.03.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав та просив у позові відмовити в повному обсязі. Відповідач зазначає, що позовні вимоги суперечать чинному законодавству. Вважає, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та наказу Міністерства охорони здоров`я України №2153 від 04.10.2021 працівники окремих професій, до яких включені і працівники закладів освіти та органів виконавчої влади, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших, не включених до календаря щеплень, інфекційних хвороб, до яких належить і COVID-19. Було роз`яснено процедуру відсторонення невакцинованих працівників і на підставі цих роз`яснень адміністрацією навчального закладу було створено комісію, яка на своєму засіданні 05.11.2021 довела до відому невакцинованих працівників академії про необхідність надати відповідні підтверджуючі документи про вакцинацію та роз`яснено наслідки неподання таких документів. 27.01.2022, коли закінчився термін довідки про перенесену хворобу на COVID-19, позивачці було вручено повідомлення про наслідки відмови від надання підтверджуючих документів про вакцинацію, після чого 31.01.2022 було видано наказ про відсторонення невакцинованого працівника, яка не надала підтверджуючих документів про вакцинацію.

Щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначає, що чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця зберігати зарплату за працівником на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від обов`язкового щеплення проти COVID-19.

Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 28.03.2022 постановлено закрити підготовче судове засідання по даній справі та призначити справу до судового розгляду

У судовому засіданні 04.05.2022 представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Бернацький П.В. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача Кременецької обласної гуманітарно-педагогічної академії імені Тараса Шевченка Поліщук Ф.Г. позов не визнав з підстав, викладених у відзиві та просив у позові відмовити. Керуючись чинним законодавством України, а також роз`ясненнями адміністрацією навчального закладу було створено комісію, яка довела до відому невакцинованих працівників академії про необхідність надати відповідні підтверджуючі документи про вакцинацію та роз`яснено наслідки неподання таких документів. 27.01.2022 позивачці було вручено повідомлення про наслідки відмови від надання підтверджуючих документів про вакцинацію. При цьому позивачка не надала необхідних документів, а тому 31.01.2022 була відсторонена від роботи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що згідно з Трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , позивачка працює на посаді концертмейстера Фахового коледжу Кременецької обласної гуманітарно-педагогічної академії ім. Тараса Шевченка. 01.09.2021 термін на даній посаді продовжено по 31 серпня 2022 року.

Відтак між сторонами існують трудові правовідносини, які регулюються нормами КЗпП України та іншим трудовим законодавством.

Так, відповідно до ч.1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 04.10.2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» відповідно до ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п. 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 267 від 25.03.2015, та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі за текстом - Перелік).

Відповідно до цього Переліку (у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №595 від 16.09.2011) обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають, серед іншого, працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08.11.2021, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ч. 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» та ч. 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

На виконання вказаних вимог закону та нормативно-правових актів адміністрацією навчального закладу було створено комісію, яка на своєму засіданні 05.11.2021 довела до відому невакцинованих працівників академії про необхідність надати відповідні підтверджуючі документи про вакцинацію та роз`яснено наслідки неподання таких документів, що підтверджується протоколом комісії №1 від 05.11.2021. На даному засідання була присутня позивачка.

Відтак 27.01.2022 відповідач склав на ім`я ОСОБА_2 повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, у якому роз`яснив обов`язок останньої вакцинуватися від COVID-19 та запропонував у строк до 31.01.2022 надати один з таких документів: 1) документ, який підтверджує отримання повного курсу вакцинації або однієї дози дводозної вакцини від COVID-19, включеної ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; або 2) міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат), які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; або 3) довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 595 від 16.09.2011.

Також у даному повідомленні зазначено, що у разі ненадання жодного з перелічених документів у строк до 31.01.2022, позивачка з 31.01.2022 буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Факт вручення позивачці повідомлення від 27.01.2022 підтверджується підписом останньої.

Відтак 31.01.2022, керуючись ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 04.10.2021, п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 та у зв`язку із закінченням дії довідки від 28.10.2021 №35, виданої Кременецьким ЦПМСД Кременецької міської ради, ректором Кременецької обласної гуманітарно-педагогічної академії імені Тараса Шевченка Ломаковичем А.М. видано наказ №22-к, яким ОСОБА_2 , концертмейстера Фахового коледжу КОГПА ім. Тараса Шевченка, з 31.01.2022 відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 01.02.2022 до усунення причин, що його зумовили. З даним наказом позивачка особисто ознайомлена, про що свідчить її підпис.

Так, відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

При цьому Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 у справі №682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави та є виправданим.

У постанові від 10.03.2021 у справі №331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15.03.2012 у справі «Соломахін проти України» (заява №24429/03) сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення як примусовий медичний захід є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

Указане дає підстави вважати, що відсторонення від роботи у випадку непроходження повного або часткового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, чи ненадання документів, які підтверджують наявність протипоказань до такого щеплення, прямо передбачено діючим законодавством.

Доказів наявності зазначеного щеплення або наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення позивачка не надала. При цьому позивачка завчасно була попереджена роботодавцем про обов`язковість щеплення працівників проти COVID-19. Таке попередження було оформлене письмово та доведено до відома позивачки. Відсторонення позивачки від роботи відбулось шляхом видання наказу про таке відсторонення із зазначенням строку відсторонення до усунення причин, що його зумовили. Позивачка була ознайомлена із наказом під підпис.

Суд вважає, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими і у цьому випадку таке втручання мало об`єктивні підстави та було виправданим.

Держава, встановивши відсторонення певних категорій працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників закладів освіти.

Вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на працю. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян.

Позивачка є працівником закладу освіти та контактує з студентами. Допущення до такої роботи осіб, які не мають обов`язкових чи необхідних щеплень, є неприпустимим з огляду на необхідність забезпечення захисту і здоров`я дітей. Індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення працівником закладу освіти протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, дітей, які перебувають у цьому закладі. Унаслідок встановлення такого балансу досягається мета загальне благо у формі права на безпеку та здоров`я, що гарантоване статтями 3, 27, 49 Конституції України.

Отже, право позивачки на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивачка відмовилась від обов`язкового щеплення. Така відмова виразилась шляхом ненадання документів, що підтверджують вакцинацію, чи сертифікату про вакцинацію, чи довідки про наявність протипоказань до вакцинації.

При цьому втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Суд вважає неспроможними доводи позивачки про те, що втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень не ґрунтується на законі, а на підзаконних актах.

Конституційним Судом України в рішенні від 09.07.1998 № 12-рп/98 було дано офіційне тлумачення терміну «законодавство». Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», який вживається в ч. 3 ст. 21 КЗпП України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Тобто Конституційний Суд України фактично став на позицію тлумачення поняття «законодавство» у широкому значенні.

Більше того, доводи позивача у цій частині спростовуються тим, що саме законом (статтею 46 КЗпП та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб») передбачено обов`язковість щеплення та відсторонення від роботи.

При цьому суд зауважує, що бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників могла мати негативні наслідки для нього, оскільки ст. 44-3 КУпАП визначено, що за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, посадова особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що в законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. Навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати.

Стосовно порушення права на працю, про що зазначає позивачка, яка відмовилась від щеплення, Європейський суд з прав людини зазначив таке: «Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я».

Отже, право позивачки на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки вона відмовилася від обов`язкового щеплення та не надала будь-яких доказів, що вона має такий стан здоров`я, який є перешкодою для вакцинації.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсторонюючи позивачку від роботи, роботодавець діяв на підставі, у межах повноважень та на підставі положень, визначених законом та підзаконними нормативними актами. Відсторонення позивачки від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, є законним і правомірним. Будь-яких порушень вимог законодавства або порушення процедури відсторонення від роботи позивачки судом не встановлено. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині скасування оскаржуваного наказу.

Щодо вимоги про допуск до роботи та стягнення середнього заробітку суд зазначає, що оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Так, згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п.10 Постанови від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу.

Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням чи відмовою від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Таким чином, оскільки позивачку було відсторонено від роботи за наявності законних підстав для цього, а саме у зв`язку з ненаданням нею документів, які підтверджують наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або ж довідки про абсолютні протипоказання до такого щеплення, внаслідок чого вона з 31.01.2022 була тимчасово увільнена від виконання своїх трудових обов`язків, то середній заробіток за цей час стягненню з відповідача не підлягає, а відтак у задоволенні позову у цій частині також слід відмовити.

Так само суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо допуску позивача до роботи, зважаючи на висновок суду про законність оскаржуваного наказу.

При цьому суд зауважує, що згідно з витягу з наказу ректора КОГПА ім. Тараса Шевченка ОСОБА_4 №39-к від 02.03.2022 на виконання наказу міністерства охорони здоров`я України № 380 від 25.02.2022 дія наказу №22-к від 31.01.2022 про відсторонення ОСОБА_2 від роботи призупинена з 25.02.2022 до завершення воєнного стану в Україні.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією №90 від 22.02.2022. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір слід покласти на позивачку.

Керуючись ст. 46 КЗпП України, ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 4, 76-82, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 6, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Кременецької обласної гуманітарно-педагогічної академії імені Тараса Шевченка про визнання незаконним та скасування наказу від 31.01.2022 №22-К «Про відсторонення від роботи невакцинованого працівника», стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відмовити.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивачки: адвокат Бернацький Павло Васильович, місцезнаходження: вул. Івана Франка, 2, м. Радивилів Рівненської області, 35500.

Відповідач: Кременецька обласна гуманітарно-педагогічної академія імені Тараса Шевченка, місцезнаходження: вул. Ліцейна, 1, м. Кременець Тернопільської області; .

Представник відповідача: Поліщук Федір Гнатович, житель: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 11 травня 2022 року.

Головуючий: