справа № 165/53/22
провадження №2/165/290/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі головуючого судді Ференс-Піжук О.Р., за участю секретаря Пилипчук М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Нововолинську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП "Волиньвугілля" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, встановив:

11.01.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДП "Волиньвугілля" про стягнення розрахункових та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював електрослюсарем підземним п`ятого розряду на ВП «Шахта Бужанська», яка є відокремленим підрозділом Державного підприємства «Волиньвугілля».

01.10.2020 був звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства умов колективного чи трудового договору з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку.

У день звільнення роботодавець не виплатив ОСОБА_1 заробітну плату належну йому при звільненні. Вказує, що відповідач і на даний час не провів з ним повного розрахунку і не виплатив сум, належних позивачу при звільненні і наголошує, що заборгованість, розмір якої не оспорюється відповідачем, становить 72665,27 грн.

Враховуючи, що середньоденний заробіток позивача становив 678,94 грн., просить суд стягнути з відповідача на його користь 211829,28 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 02.10.2020 по 29.12.2021.

Представник відповідача ДП «Волиньвугілля» до початку першого судового засідання, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

На підставі вказаної норми процесуального права, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.

Як встановлено судом, позивач працював на ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» та 01.10.2020 був звільнений на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства, умов колективного чи трудового договору, з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, згідно з ст.44 КЗпП України) (а.с.6-8).

Позивач просить стягнути з відповідача 72665,27 грн заборгованості по заробітній платі, в тому числі вихідної допомоги при звільненні.

Згідно з довідкою відповідача № 1412/8.4/01-19 від 10.12.2021 (а.с.11), заборгованість відповідача станом на 10.12.2021 перед ОСОБА_1 становить 72665,27 грн., з них: 68864,88 грн вихідна допомога.

Тобто, заборгованість по заробітній платі при звільненні становить 72665,27 грн, яку суд стягує з відповідача на користь позивача.

Відповідно до довідки № 1412/8.4/01-19 від 10.12.2021 (а.с.11) середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 678,94 грн.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду відступивши від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, вважала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд, з урахуванням конкретних обставин, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Відшкодування, яке нараховується відповідно до статті 117 КЗпП України, не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що позивачу розрахункові та вихідну допомогу при звільненні з моменту звільнення останнього по даний час відповідачем не виплачена, тобто повний розрахунок із звільненим працівником роботодавцем не проведено.

З урахуванням того, що 01.10.2020 позивача було звільнено з ВП «Шахта «Бужанська» «Волиньвугілля» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, та з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені, суд визначає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, таким чином: 211829,29 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.10.2020 (наступний день після звільнення) по 29.12.2021 (день звернення до суду) включно, із розрахунку 678,94 грн. (середньоденний заробіток) х 312 (робочих днів за вищевказаний період) = 211829,28 грн.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Враховуючи те, що розмір заборгованості становить 72665,27 грн, з них 68864,88 грн вихідної допомоги, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.10.2020 (наступний день після звільнення) по 29.12.2021 (день звернення до суду) включно становить 211829,29 - то враховуючи істотність цієї суми відносно розміру заборгованої заробітної плати та вихідної допомоги, а сума за статтею 117 КЗпП перевищує реальну заборгованість, відсутність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, суд вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та користується своїм правом щодо зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Оскільки, саме з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені і не виплачені на даний час, суд частково задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь позивача ОСОБА_1 90000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.10.2020 по 29.12.2021.

Крім того з відповідача в користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, підлягає до стягнення 889,73 грн. сплаченого судового збору, із розрахунку (2118,40 х 42%, де 42%= 90000х100/211829,29), та 1470 грн, із розрахунку (3500х42%, де 42%= 90000х100/211829,29), витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджується документально (а.с.16,17,33-35). Беручи до уваги, що представник позивача не подавав відповіді на відзив на позовну заяву, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу на підготовку такої відповіді в розмірі 1500 грн.

Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір щодо позовних вимог про стягнення заборгованої заробітної плати в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.13, ст.12, ст.81, ст.141, ст.211, ст.259, ст.263, ст. 279 ЦПК України, на підставі ст.47, ст.116, ст.117 КЗпП України, ст.1, ст.2, ст.5, ст.7, ст.10, ст.15 Закону України Про оплату праці, суд,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32365965, адреса: вул. Луцька, буд.1, м. Нововолинськ, Волинська область, в користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (сімдесят дві тисячі шістсот шістдесят п`ять) грн. 27 коп. заборгованої заробітної плати, 90000 (дев`яносто тисяч) грн. 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 жовтня 2020 року по 29 грудня 2021 року, 889 (вісімсот вісімдесят дев`ять) грн. 73 коп. сплаченого судового збору, 1470 (одну тисячу чотириста сімдесят) грн. 00 коп. понесених витрат на професійну правничу допомогу, всього 165025 (сто шістдесят п`ять тисяч двадцять п`ять) грн 00 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32365965, адреса: вул. Луцька, буд.1, м. Нововолинськ, Волинська область, в дохід держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через Нововолинський міський суд Волинської області до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук