Справа № 308/7560/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційних банк «Приватбанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Логойда І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Стойки Надії Михайлівни про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію права власності та припинення права власності на майно АТ «КБ «Приватбанк»

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Стойки Н.М. про скасування рішення приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31940560 від 19.10.2016 о 17:47:24, про реєстрацію права власності Акціонерного товариства «КБ «Приватбанк» та припинення права власності Акціонерного товариства «КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат, житлова площа квартири становить - 35,70 кв.м., загальна площа - 54,80 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з укладенням кредитного договору 23 червня 2005 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено Договір іпотеки згідно, якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат, житлова площа квартири становить - 35,70 кв.м., загальна площа - 54,80 кв.м. У подальшому виникла заборгованість за вказаним Договором.

19 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойкою Н.М. було прийнято рішення № 31940560 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, право власності на вказану квартиру було зареєстровано за АТ КБ «Приватбанк». Банк звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру, шляхом набуття права власності на неї на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Вважає, що слід скасувати право власності за АТ «КБ «Приватбанк», оскільки набуття такого відбулося під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також з порушеннями законодавства в частині повідомлення іпотекодавця про звернення стягнення на майно, проведення його оцінки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31940560 від 19.10.2016 о 17:47:24, про реєстрацію права власності Акціонерного товариства «КБ «Приватбанк» та припинено право власності Акціонерного товариства «КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат, житлова площа квартири становить - 35,70 кв. м, загальна площа - 54,80 кв. м.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 908,00 грн.

АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити. Як вбачається з матеріалів справи, підписанням договору іпотеки від 23.06.2005 сторонами погоджено умови договору іпотеки, які містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку" та досягнуто згоди щодо можливого звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Пунктом 31 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця.

Таким чином, на підставі ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, обраний банком позасудовий спосіб задоволення вимог ґрунтується саме на добровільній згоді ОСОБА_1 на зверненні стягнення шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, що виражається у підписанні ОСОБА_1 договору іпотеки, який містить дане застереження, що свідчить про помилковість покликань позивача на норми Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Верховний Суд України 20.01.2016 року у справі за № 6-482цс15 висловив наступну правову позицію: "7 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Поняття "мораторій" у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Положеннями Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не передбачено підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів".

Отже, враховуючи вказану, обов`язкову до застосування правову позицію Верховного Суду України, котра одночасно, є й обов`язковою й для державного реєстратора, в останнього на день здійснення реєстраційних дій, не було жодних фактичних чи правових підстав для відмови у вчиненні реєстраційної дії. При цьому позивач не надав доказів, що предмет іпотеки є єдиним місцем проживання позивача та в неї відсутнє інше житло, що також і по суті свідчить про голослівність покликань позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин застережень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Згідно претензії-повідомлення № E.L.V.0.0.0.0/3-903 від 21.07.2016, банк інформував ОСОБА_1 про наявність в неї заборгованості та, у випадку непогашення боргу, наявний намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Вказане повідомлення ОСОБА_1 отримала 03.08.2021 згідно поштового відправлення. Рішення про державну реєстрацію права власності приватним нотаріусом Стойкою Н.М. було прийнято більш ніж через тридцять днів, а саме 19 жовтня 2016 року.

Отже, при вчиненні реєстраційної дії було дотримано вимог п. 61 "Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затвердженого для державної реєстрації права власності постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127.

Також, звертаємо увагу суду, що покликання позивача на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 суду у справі №807/518/17 є неправомірним та безпідставним, оскільки 24 жовтня 2019 року Верховний Суд скасував постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2018 та закрив провадження у справі № 807/518/17.

Щодо визначення вартості предмета іпотеки на момент набуття права власності банком, у претензії № E.L.V.0.0.0.0/3-903 від 21.07.2016 зазначено, що ринкова вартість предмету іпотеки на момент направлення претензії становить 560.000,00 гривень. Разом з тим, державний реєстратор не має можливості вносити в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно інші дані, в тому числі вартість майна, ніж ті, що передбачені технічно. Тому відсутність в інформаційній довідці інформації щодо вартості нерухомого майна не є порушенням, і не є свідченням про недотримання вимог закону.

Отже, жодного порушення приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойкою Н.М. порядку здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно - квартиру за ПАТ КБ "Приватбанк" не відбулось. При цьому суд першої інстанції вказаного не врахував та неправильно дослідив обставини у цій частині. Крім того позивач не довела наявність порушеного свого права, відповідно позовні вимоги є безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просила суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ "Приватбанк" та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 23 червня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки згідно, якого ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат, житлова площа квартири становить - 35,70 кв. м., загальна площа - 54,80 кв. м. Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 23 червня 2005 року, зареєстровано в реєстрі за № 252 - посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д.

Даним договором забезпечено виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором 23 червня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 № MKZ7GF00000070, з повернення кредиту у розмірі 36.505,00 доларів США, що надавався у формі не відновлювальної кредитної лінії на строк по 20.06.2025, із яких 28.500,00 доларів США - на споживчі потреби, 8.005,00 доларів США - на оплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплатою відсотків за користування кредитом у разі несвоєчасного погашення кредиту у розмірі 2,27% від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту, оплати одноразово комісії у розмірі суми 3,00% від суми виданого кредиту та комісії в розмірі 0,18% на місяць від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, за винятком кредиту, що надається для оплати страхових платежів, оплати пені у розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості на кожний день прострочки платежу при порушенні будь яких зобов`язань, з кінцевим терміном повернення 20 червня 2025 року (п. 2 розділу «Предмет договору»).

У п. 31 укладеного договору про іпотеку передбачено, зокрема, право звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця. Право власності у ОСОБА_1 виникло на вказаний об`єкт нерухомості на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2005, укладеного з ОСОБА_2 .

У зв`язку з виникненням заборгованості за вказаним кредитним договором 19 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойкою Н.М. було прийнято рішення № 31940560 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат, житлова площа квартири становить - 35,70 кв. м., загальна площа - 54,80 кв. м., а саме, право власності на вказану квартиру було зареєстровано за Акціонерним товариством «Приватбанк», що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №73266389 від 18.11.2016.

За адресою АДРЕСА_1 зареєстрована позивач та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з доданими довідками про реєстрацію місця проживання особи.

До матеріалів справи додано копію постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №807/518/17 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Н.М., третя особа ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання протиправними дій, скасування рішення та запису, згідно з якою провадження у справі закрито у зв`язку з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів.

До матеріалів справи відповідачем додано письмову вимогу ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 від 21.07.2016 № E.L.V.0.0.0.0/3-903 та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, що містить особистий підпис ОСОБА_1 про отримання такого, від 03.08.2016.

19 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойкою Н. М. прийнято рішення № 31940560 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ КБ "Приватбанк" та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис.

Згідно з доданої до матеріалів справи інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта номер інформаційної довідки 73266389 іпотекодержателем нерухомого майна була компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ і ТМФ Трасті Лімітед», оскільки тільки 21.10.2016 індексний номер 31980733 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом Каримовою Н.С. за договором купівлі-продажу відступлення прав вимоги, виданим 14.04.2016, а оскаржуване рішення було прийнято 19.10.2016. Доказів належного повідомлення боржника про відступлення прав за іпотечним договором, а також про державну реєстрацію такого відступлення у встановленому законодавством порядку суду не надано, відтак, вказаний договір не підтверджує факту переходу права вимоги за договором іпотеки від іпотекодержателя до ПАТ КБ "Приватбанк" на дату здійснення державної реєстрації, а.с. 109.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

У договорі іпотеки від 23.06.2005, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», сторони обумовили, зокрема в пункті 26, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у випадках, передбачених пунктами 19.81, 19.82, 19.83, 19.9, зокрема:

- якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані;

- у разі порушення іпотекодавцем обов`язків за цим договором іпотекодержатель має права вимагати дострокового виконання зобов`язань зі сплати кредиту та/або відсотків, винагород, а в разі невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки;

- звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором у випадках: порушення позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору; порушення іпотекодавцем правил заміни предмета іпотеки; порушення іпотекодавцем якого-небудь із зобов`язань за цим договором; виявлення іпотеко держателем погіршення стану предмета іпотеки або зменшення вартості предмета іпотеки понад нормальний фізичний знос або фактичної часткової відсутності предмета іпотеки; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитному договорі або в цьому договорі; смерті іпотекодавця ат/або позичальника; порушення судом справи про стягнення з іпотекодавця на користь його кредиторів заборгованості;

- у разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання або внесення змін.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 16 цього Закону; 6) надання витягів з державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору

Аналіз викладеного свідчить про те, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 61 Порядку проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, який затверджений Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, визначений вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9 та 15 Закону № 1952-ІУ порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав письмову вимогу ПАТ КБ «Приватбанк» 03.08.2016.

Водночас Закон №1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Оскілки квартира за адресою: АДРЕСА_1 на момент проведення державної реєстрації права власності за відповідачем виступала як забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 за споживчим кредитом, наданим їй ПАТ КБ «Приватбанк» в іноземній валюті, така була місцем постійного проживання позичальника, у її власності не знаходилось інше нерухоме житлове майно, загальна площа не перевищувала 140 кв. м.

Отже, дана квартира не могла бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «КБ «Приватбанк», як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, позаяк звернення стягнення шляхом переходу права власності на предмет іпотеки є примусовою дією іпотекодержателя. Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 19.05.2020 року у справі №644/3116/18. Таку позицію Велика Палата Верховного Суду висловила якраз у справі де АТ КБ «ПриватБанк» був стороною за вимогами про стягнення шляхом переходу права власності на нерухоме майно за кредитним договором в іноземній валюті.

З врахуванням наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для проведення державної реєстрації права власності на іпотечне майно.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 липня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: