Справа № 183/6497/21
№ 2/183/1532/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2022 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Городецького Д. І.
з секретарем судового засідання - Пономаренко О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,-
15 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що 08 травня 2008 року Виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем, актовий запис № 03.
Від даного шлюбу вони мають дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2013 року у справі № 183/708/13-ц шлюб між нею та відповідачем розірваний.

У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2013 року у справі № 183/3637/13-ц, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2013 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Позивач вказує, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів по теперішній час відповідач ОСОБА_2 розвитком дітей не цікавиться, повністю усунувся від виховання синів та їх матеріальним забезпеченням. Станом на 01 вересня 2021 року за ним рахується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 166 883,92 грн.

У зв`язку з тим, що батько дітей самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, ухиляється від їх виконання, позивач ОСОБА_1 просила суд: позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11 лютого 2022 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.

Представник третьої особи - Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Враховуючи наведене, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 є батьками дітей - ОСОБА_3 , актовий запис про народження № 25, складений 12 грудня 2006 року Виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 12 грудня 2006 року) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 26, складений 16 грудня 2011 року Виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 16 грудня 2011 року).

У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2013 року у справі № 183/3637/13-ц, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2013 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 станом на 01 вересня 2021 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 166 883,92 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості проведеного державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гулак А.С. Заборгованість державним виконавцем нарахована за період з січня 2018 року по серпень 2021 року. За вказаний період відповідачем жодного разу не здійснено сплату аліментів на дітей- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 та знаходяться на її повному утриманню.

Позивач наголошує на тому, що відповідач ОСОБА_2 з 2013 року самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, у останнього рахується заборгованість зі сплати аліментів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 з 2013 року самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не цікавиться їх здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальної допомоги на утримання синів не надає, не спілкується з ними та не відвідує їх.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Оскільки діти проживають разом з матір`ю, тобто позивачем ОСОБА_1 , вона має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства відносно батька дітей.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

З висновку Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 370 від 03 березня 2021 року встановлено, що поспілкувавшись з батьками дітей, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 службою у справах дітей було з`ясовано, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Матір`ю створено належні умови для проживання та розвитку дітей: у дітей наявні місця для навчання, відпочинку та окремі спальні місця. Діти забезпечені шкільним приладдям, одягом та взуттям відповідно до сезону. Батько дітей, ОСОБА_2 , проживає окремо з лютого 2013 року, рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 15 квітня 2013 року у справі № 183/708/13-ц шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був розірваний. Відповідно до виконавчого листа по справі № 183/3637/13-ц від 12 серпня 2013 року, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час у ОСОБА_2 відповідно до розрахунків державного виконавця існує заборгованість в розмірі більш ніж 132 000,00 грн., тим самим, ухиляючись від виконання батьківських обов`язків. За період проживання окремо від дітей, останній не цікавився досягненнями дітей у школі, не турбувався та не цікавився про стан здоров`я своїх дітей.

В своєму висновку Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області вважає за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оцінивши докази, досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, протягом тривалого часу, а саме з 2013 року, не цікавився долею дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, повністю обірвав з ними зв`язок, тобто, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141-142, 200, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 25, складений 12 грудня 2006 року Виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 26, складений 16 грудня 2011 року Виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Учасники справи:

-позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

-третя особа: Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, 7, місцезнаходження за адресою: 51250, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Шевченка, буд. 16.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 01 квітня 2022 року.

Суддя Д.І. Городецький