Постанова

Іменем України

03 травня 2022 року

м. Київ

справа № 676/2149/20

провадження № 61-20623св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - керівник Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області

від 04 березня 2021 року у складі судді Бондаря О. О. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Уквітні 2020 року керівник Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської радиХмельницької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення у порядку регресу майнової шкоди, заподіяної унаслідок незаконного звільнення працівника.

Позовну заяву мотивовано тим, що розпорядженням Кам`янець-Подільського міського голови ОСОБА_1 від 08 листопада

2016 року № 350-к ОСОБА_2 звільнено з 10 січня 2012 року з посади директора департаменту правового супроводу та контролю на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом без поважних причин.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року у справі № 369/11467/16-а позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправним і скасовано розпорядження Кам`янець-Подільського міського голови ОСОБА_1

від 08 листопада 2016 року № 350-к «Про звільнення ОСОБА_2 ». Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді директора департаменту правового супроводу та контролю Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області з 10 січня 2012 року. Зобов`язано Кам`янець-Подільського міського голову Хмельницької області винести розпорядження про поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді директора департаменту правового супроводу та контролю Кам`янець-Подільської міської ради. Стягнуто з Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 10 січня 2012 року

до 14 листопада 2018 року у розмірі 371 891,52 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі № 369/11467/16-а апеляційну скаргу Кам`янець-Подільського міського голови ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 14 листопада 2018 року змінено, зазначено, що стягненню з Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області на користь ОСОБА_2 підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 10 січня 2012 року по 14 листопада 2018 року у розмірі 627 003,47 грн. В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року залишено без змін.

08 травня 2019 року Виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області на виконання вищевказаних судових рішень здійснено виплату ОСОБА_2 грошових коштів у загальному розмірі 764 944, 23 грн.

Таким чином, унаслідок незаконного звільнення міським головою ОСОБА_1 із займаної посади ОСОБА_2 , Виконавчому комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області завдано збитки у розмірі 764 944,23 грн, тобто спричинено збитки державному (місцевому) бюджету, унаслідок чого у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача як винної особи.

Ураховуючи зазначене, керівник Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області просив суд стягнути

у порядку регресу з ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області грошові кошти

у розмірі 764 944,23 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої унаслідок незаконного звільнення працівника.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2021 року у задоволенні позову керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між ОСОБА_2 та Виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області не виникало правовідносин, пов`язаних із заподіянням шкоди ОСОБА_2 , позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння останньому шкоди.

Виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі № 369/11467/16-а було виплачено ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та відповідні податки у рахунок держави, проте вказані виплати не є матеріальною шкодою у розумінні положень статті 22 ЦК України.

Судом враховано, що не підлягають оцінці правовідносини, які виникли між Виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької областіі відповідачем, та докази, які б підтверджували обґрунтованість вимог прокурора у частині відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 , оскільки ці обставини підлягають розгляду

у порядку адміністративного судочинства.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 15 червня 2021 рокуапеляційну скаргу першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано. Провадження у справі за позовом керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області до ОСОБА_1 про стягнення у порядку регресу шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівника, закрито. Повідомлено керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури, Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області, що розгляд справи за цим позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року касаційну скаргу першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задоволено. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 червня 2021 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (провадження № 61-11318св21).

Постанову Верховного Суду мотивовано тим, що апеляційний суд не врахував, що у цій справі не підлягає доведенню оцінка правомірності дій ОСОБА_1 , тобто не підлягає вирішенню питання щодо правомірності його дій щодо звільнення ОСОБА_2 із публічної служби.

У зв`язку з чим предметом розгляду у цій справі є лише відшкодування шкоди у порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин.

У цьому випадку той факт, що майнову шкоду завдано позивачеві - суб`єкту владних повноважень під час проходження відповідачем служби, не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір на публічно-правовий.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2021 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази незаконних дій (розпорядження) службової особи Кам`янець-Подільської міської ради ОСОБА_1 у звільненні директора департаменту правового супроводу та контролю Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області ОСОБА_2

Крім того, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 369/11467/16-а (адміністративне провадження № К/9901/12615/19) скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду

від 20 березня 2019 року, які були підставою незаконного звільнення ОСОБА_2 на час подання прокурором позову, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2021 року до Верховного Суду,

заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У лютому 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала Хмельницького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року про залишення без задоволення клопотання прокурора щодо зупинення апеляційного провадження постановлена з порушенням норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги, що постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі

№ 369/11467/16-а за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, Кам`янець-Подільського міського голови ОСОБА_1, заступника начальника - завідувача відділу юридичного управління Кам`янець-Подільської міської ради ОСОБА_4 про визнання протиправним і скасування розпорядження, визнання протиправними дій, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень та офіційного сайту «Судова влада» ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області підготовче судове засідання у справі призначено на 09 лютого 2022 року.

Вказує, що предметом розгляду у справі № 369/11467/16-а є вирішення питання щодо законності розпорядження Кам`янець-Подільського міського голови ОСОБА_1 від 08 листопада 2016 № 350-к про звільнення ОСОБА_3 з посади директора департаменту правового супроводу та контролю з 10 січня 2012 року за прогул на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, а також про поновлення його на роботі та стягнення з Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 10 січня 2012 року до 14 листопада 2018 року.

Вважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області матиме преюдиційне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення у справі № 676/2149/20.

Отже, існувала об`єктивна неможливість розгляду апеляційним судом цієї справи до вирішення справи № 369/11467/16-а, у якій судом встановлюються обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів

у цій справі.

Вказує, що звертаючись з позовом до суду про стягнення шкоди, прокурор виходив з того, що оскільки звільнення ОСОБА_2 здійснено

з порушенням закону за розпорядженням Кам`янець-Подільського міського голови ОСОБА_1, обов`язок із відшкодування шкоди, заподіяної

у зв`язку з виплатою коштів незаконно звільненому працівнику за час вимушеного прогулу, покладається саме на ОСОБА_1 . Цим обставинам суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду

від 23 жовтня 2019 року у справі № 401/1745/16-ц (провадження

№ 61-22009св18), від 16 червня 2021 року у справі № 328/29/20 (провадження № 61-2521св21).

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Розпорядженням Кам`янець-Подільського міського голови

ОСОБА_1 від 08 листопада 2016 року № 350-к

ОСОБА_2 звільнено з 10 січня 2012 року з посади директора департаменту правового супроводу та контролю на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом без поважних причин.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року у справі № 369/11467/16-а позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправним і скасовано розпорядження Кам`янець-Подільського міського голови ОСОБА_1

від 08 листопада 2016 року № 350-к «Про звільнення ОСОБА_2 ». Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді директора Департаменту правового супроводу та контролю Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області з 10 січня 2012 року. Зобов`язано Кам`янець-Подільського міського голову Хмельницької області винести розпорядження про поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді директора департаменту правового супроводу та контролю Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області. Стягнуто з Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період

з 10 січня 2012 року до 14 листопада 2018 року у розмірі 371 891,52 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі № 369/11467/16-а апеляційну скаргу Кам`янець-Подільського міського голови ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 14 листопада 2018 року змінено, зазначено, що стягненню з Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області на користь ОСОБА_2 підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 10 січня 2012 року до 14 листопада 2018 року у розмірі 627 003,47 грн. В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року залишено без змін.

08 травня 2019 року Виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області на виконання вищевказаних судових рішень здійснено виплату грошових коштів у загальному розмірі 764 944, 23 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 369/11467/16-а (адміністративне провадження № К/9901/12615/19) касаційну скаргу Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області задоволено. Скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної

з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

У статті 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації

у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Згідно з частиною першою статті 77 зазначеного Закону шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі

№ 369/11467/16-а (адміністративне провадження № К/9901/12615/19) касаційну скаргу Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області задоволено, скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада

2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду

від 20 березня 2019 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки в матеріалах справи відсутні докази незаконних дій (розпорядження) службової особи Кам`янець-Подільської міської ради ОСОБА_1 у звільненні директора департаменту правового супроводу та контролю Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області ОСОБА_2

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE,

№ 30979/96, § 43, рішення від 20 червня 2000 року).

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (пункт 6 частини першої статті 251 ЦПК України ).

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні клопотання першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури про зупинення провадження у справі, обґрунтовано посилався на те, що скасування рішення у справі № 369/11467/16-а Верховним Судом і направлення справи на новий розгляд не може бути підставою для зупинення провадження

у даній справі, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у даній справі. Крім того, апеляційний суд зазначив, що тривале зупинення провадження

у справі суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, та перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому підстави для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі відсутні.

Ураховуючи зазначене, доводи касаційної скарги в цій частині

є безпідставними.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду першої у незміненій під час апеляційного перегляду частині та суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального

і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції

у незміненій під час апеляційного перегляду частині та суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2021 року у незміненій під час апеляційного перегляду частині та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк