19.07.2022 Єдиний унікальний номер 205/8376/20
Провадження № 2/205/416/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Саруханової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч Оксана Михайлівна, про визнання незаконними та скасування акту про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва,

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2020 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач просив визнати незаконними та скасувати акт про реалізацію предмета іпотеки від 21 червня 2019 року, складений приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л.А., згідно якого АТ «Укрсоцбанк» передано житловий будинок літ. А-1, житловою площею 76,1 кв.м., загальною площею 356,8 кв.м., земельної ділянки площею 0,0357 кв.м., кадастровий номер :08:791:0030, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати свідоцтво від 17 липня 2019 року, зареєстроване в реєстрі за № 872, видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., на підставі якого АТ «Укрсоцбанк» набуло право власності на житловий будинок літ. А-1, житловою площею 76,1 кв.м., загальною площею 356,8 кв.м., земельної ділянки площею 0,0357 кв.м., кадастровий номер :08:791:0030, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 зі скасуванням у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності № 32432565 та № 32432009.

Позов мотивований тим, що 21 червня 2019 року приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л.А. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки. 17 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. на підставі вказаного Акту АТ «Укрсоцбанк» було видано свідоцтво, відомості про яке внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про право власності № 32432565 та № 32432009. Позивач вважає вказані акт та свідоцтво незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2013 року позов ПАТ «УніКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 4 373 317,59 грн. - задоволено. Постановою приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. від 13 лютого 2019 року було відкрито виконавче провадження № 58372857 щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 4 373 317,59 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2019 року скаргу задоволено частково та зобов`язано приватного виконавця Бурхан-Крутос Л.А. скасувати постанову ВП № 58372857 від 13.02.2019 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 4 373 317 грн. 59 коп. на користь АТ «Укрсоцбанк» по виконавчому листу № 2/422/1529/2012 від 07 листопада 2014 року. Всі дії приватного виконавця Бурхан-Крутос Л.А. у виконавчому провадженні № 58372857 є незаконними.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 натомість його представник позивача адвокат Дроздов О.М. письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. У відзиві на позов просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що свідоцтво про право власності видано відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», ст. 49 Закону України «Про нотаріат», та безпосередньо реєстрація права власності проведена відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Приватний виконавець Бурхан-Крутоус Л.А. у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило. У відзиві на позов просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не наведено які саме порушення процедури прилюдних торгів були порушені; позивачем пропущено строк на оскарження прилюдних торгів.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від неї не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що на підставі договору про іпотечний кредит № МRTG-01 від 11 червня 2008 року, укладеного між ТОВ УніКредит Банк (правонаступником якого є ПАТ «УніКредит Банк») та ОСОБА_1 , останньому надано кредит в сумі 400 000,00 доларів США до 11 червня 2020 року із сплатою 11,5 % процентів річних з цільовим призначенням на придбання нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0357 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2013 року позовні вимоги ПАТ «УніКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УніКредит Банк» заборгованості за договором про іпотечний кредит № MRTG-01 від 11 червня 2008 року у розмірі 4 371 497 грн. 59 коп., яка складається: борг по тілу кредиту - 540 511 грн. 83 коп; відсотки-1 254 826 грн. 66 коп.; борг, що стягується достроково-2 574 159 грн. 10 коп.; штраф - 2 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УніКредит Банк» судові витрати в розмірі 1820 грн. в рівних частках з кожного (а.с. 78-81).

Постановою приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. від 13 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/422/1529/2012, виданого 07 листопада 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про іпотечний кредит № MRTG-01 від 11 червня 2008 року в розмірі 4 371 497 грн. 59 коп. (а.с. 109).

Згідно звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 від 12 березня 2019 року, ринкова вартість об`єкту оцінки: житлового будинку площею 356,8 кв.м. з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки кадастровий номер :08:791:0030, площею 0,0357 га за адресою: АДРЕСА_1 складає 1 967 600,00 грн. (а.с. 158).

Відповідно до протоколу № 401539 проведення електронних торгів від 26 квітня 2019 року торги не відбулись через відсутність допущених учасників торгів (а.с. 202 оберт).

Згідно протоколу № 410833 проведення електронних торгів від 07 червня 2019 року торги не відбулись через відсутність допущених учасників торгів (а.с. 225 оберт).

14 червня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернулось до приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. з заявою, у якій просило в порядку, встановленому ст. 47 Закону України «Про іпотеку» оформити протокол і акт про реалізацію предмета іпотеки для передачі майна стягувачу, а саме: домоволодіння загальною площею 356,8 кв.м., житловою 76,1 кв.м., площа земельної ділянки 0,0357 га, к.н.з.: :08:791:0030 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 222).

21 червня 2019 року приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л.А. складено акт про реалізацію предмета іпотеки, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 41, 47, 49 Закону України «Про іпотеки» передано на реалізацію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,0357 га, кадастровий номер :08:791:0030, яка належить ОСОБА_1 на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу, ВКО № 749827, реєстр № 1997 від 11 червня 2008 року. Стартова ціна предмету іпотеки 1 547 080,00 грн. Ціна продажу шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок стартової ціни предмету іпотеки 1 547 080,00 грн. (а.с. 226-227).

17 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого приватним виконавцем Бурхан-Крутос Л.А. від 21 червня 2019 року, видано АТ «Укрсоцбанк» свідоцтво про право власності на житловий будинок літ. А-1, житловою площею 76,1 кв.м., загальною площею 356,8 кв.м., земельну ділянки площею 0,0357 кв.м., кадастровий номер :08:791:0030, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2019 року скаргу ОСОБА_1 , на дії приватного виконавця Бурхан-Крутос Л.А. - задоволено частково. Поновлено пропущений строк для подання скарги ОСОБА_1 , на дії приватного виконавця Бурхан-Крутос Л.А. Визнано неправомірною постанову приватного виконавця Бурхан-Крутос Л.А. про відкриття виконавчого провадження № 58372857 від 13.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 4 373 317 грн. 59 коп. на користь АТ «Укрсоцбанк» по виконавчому листу № 2/422/1529/2012 від 07.11.2014 року. Зобов`язано приватного виконавця Бурхан-Крутос Л.А. скасувати постанову ВП № 58372857 від 13.02.2019 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 4 373 317 грн. 59 коп. на користь АТ «Укрсоцбанк» по виконавчому листу № 2/422/1529/2012 від 07.11.2014 року. В задоволені вимог скарги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 58372857 від 13.02.2019 року з мотивів пропуску строку пред`явлення до виконання виконавчого документа відмовлено (а.с. 62-65).

Положеннями пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення. Частиною другою статті 129-1 Конституції України визначено позитивний обов`язок держави забезпечити виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист та охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Контитуційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Примусове виконання судових рішень здійснюється відповідно до умов та порядку, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII). Статтею 1 Закону № 1404-VIII (тут і надалі у редакції, чинній на дату проведення електронних торгів 21 червня 2019 року) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання, зокрема, судових рішень, є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, під час виконання судових рішень поряд з нормами Закону № 1404-VIII застосовуються положення Конституції України, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього Закону. Разом з визначенням особливостей процедури виконавчого провадження Закон № 1404-VIII має бланкетні та відсильні норми, які передбачають застосування правових приписів інших нормативних актів при здійсненні виконавчого провадження.

Розділом VII Закону № 1404-VIII (статті 48 - 61) передбачено загальний порядок звернення стягнення на майно боржника під час примусового виконання судових рішень. Так, частинами першою, другою, п`ятою статті 48 цього Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Отже, законодавцем надано право виконавцю звертати стягнення за виконавчими документами як на кошти й інші цінності боржника (рухоме майно), так і на належне боржнику майно, у тому числі нерухоме майно, у разі відсутності в боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача.

Статтею 51 Закону № 1404-VIII передбачено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Частиною сьомою цієї статті визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже, ця норма є відсильною та надає судовому виконавцю повноваження застосувати до реалізації предмета іпотеки у виконавчому провадженні за рішенням суду про стягнення боргу положення Закону України «Про іпотеку», які визначають особливості звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку за Законом України «Про іпотеку».

Розділом V Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV, тут і далі у редакції, чинній на дату проведення електронних торгів 21 червня 2019 року) регламентовано порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, що передбачає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки (стаття 33) та особливості реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах (статті 41 - 50).

За змістом частини першої статті 41 Закону № 898-IV убачається, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Отже, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц (провадження № 14-428цс18).

Будь-яке арештоване у виконавчому провадженні майно реалізується відповідно до процедури, визначеної частинами першою, п`ятою, шостою статті 61 Закону № 1404-VIII, з урахуванням порядку проведення електронних торгів, визначеного відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року за № 2831/5 «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна».

Порядок № 2831/5 складається з розділів, які визначають процедуру організації та проведення електронних торгів; особливості реалізації арештованого майна за фіксованою ціною; процедуру оформлення результатів електронних торгів та розрахунків за придбане з торгів майно; підстави для проведення повторних торгів; порядок визнання електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) такими, що не відбулися, зупинення електронних торгів та зняття майна з реалізації; процедуру проведення конкурсного відбору організатора; порядок залучення оператора і процедуру контролю за діяльністю організатора й оператора, порядок вирішення спорів (розділи I - VI, VIII - XV). Положення зазначених розділів Порядку № 2831/5 застосовуються під час організації та здійснення продажу всіх видів майна, арештованого у виконавчому провадженні, за винятком видів майна, особливості реалізації якого визначено розділом VII цього Порядку.

Абзацом першим пункту 2 розділу VII Порядку № 2831/5 передбачено, що реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України «Про іпотеку».

Отже, затвердженим Міністерством юстиції України на виконання вимог частини другої статті 61 Закону № 1404-VIII підзаконним нормативно-правовим актом (Порядком № 2831/5) визначено процедуру організації і проведення електронних торгів з продажу арештованого виконавцем майна та конкретизовано, що в разі реалізації у виконавчому провадженні іпотечного майна, підлягають застосуванню положення пункту 2 розділу VII Порядку № 2831/5 та Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим як тіло Закону № 1404-VIII, так і його розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не містять приписів щодо особливостей реалізації у виконавчому провадженні нерухомого майна, обтяженого іпотекою. Водночас частина сьома статті 51 Закону № 1404-VIII є відсильною нормою і визначає обов`язок виконавця вчиняти дії з реалізації предмета іпотеки з урахуванням положень Закону № 898-IV, який прийнято раніше та який можна вважати спеціальним щодо унормування відчуження предметів іпотеки за судовим рішенням чи за домовленістю сторін.

Статтею 45 Закону № 898-IV визначено порядок проведення прилюдних торгів на засадах прозорості та з можливістю будь-якого учасника торгів, у тому числі іпотекодержателя, набути прав покупця предмета іпотеки за наслідком проведення прилюдних торгів (частини перша, друга цієї статті).

За змістом частини четвертої статті 45 Закону № 898-IV вбачаються два випадки, коли прилюдні торги визнаються такими, що не відбулися: 1) якщо жоден учасник не зареєструвався; 2) у разі якщо предмет іпотеки не був проданий. У випадку визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, в іпотекодержателя настають права й обов`язки, передбачені положеннями статті 49 Закону № 898-IV.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 898-IV визначено право іпотекодержателя та інших кредиторів відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна. Таке право іпотекодержателю гарантується законом щодо перших третіх торгів з продажу предмета іпотеки, які проводяться організатором торгів з продажу предмета іпотеки в судовому порядку.

Реалізація цього права оформлюється протоколом, сформованим за результатами електронних торгів, що не відбулися, копія якого надсилається іпотекодержателю організатором торгів протягом трьох робочих днів (абзаци восьмий, шістнадцятий пункту 2 розділу VІІ Порядку реалізації арештованого майна). Такі дії організатора торгів можна вважати публічною офертою до укладення правочину з відчуження предмета іпотеки шляхом заліку забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни продажу з публічних торгів предмета іпотеки. Надіслання іпотекодержателем державному (приватному) виконавцю упродовж десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, заяви про залишення за собою предмета іпотеки із заліком забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни продажу предмета іпотеки на відповідних торгах, що не відбулися, є прийняттям такої публічної оферти, а складання державним (приватним) виконавцем акта про реалізацію предмета іпотеки та підписання його іпотекодержателем підтверджує волевиявлення іпотекодержателя на перехід до нього права власності на предмет іпотеки за наслідком укладення такого правочину. Отже, таке правове регулювання є диспозитивним, воно залежить від волевиявлення іпотекодержателя на кожному з етапів проведення публічних торгів, які не відбулися внаслідок відсутності покупців. А продаж майна з публічних торгів має ознаки правочину з відчуження майна боржника у процедурі виконання судового рішення.

У частині другій статті 49 Закону № 898-IV законодавцем визначено правові наслідки нереалізації іпотекодержателем права, передбаченого частиною першою статті 49 цього Закону, після перших прилюдних торгів виконавець виставляє предмет іпотеки на продаж на тих же умовах на другі прилюдні торги з початковою ціною іпотечного майна в розмірі 80 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення других прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною других прилюдних торгів. Якщо таким правом іпотекодержатель не скористався, виконавцем призначається проведення третіх прилюдних торгів у тому самому порядку зі зниженням початкової вартості предмета іпотеки до 70 відсотків його вартості на перших прилюдних торгах. Відтак подальша процедура продажу майна з публічних торгів за наслідком попереднього аукціону, який не відбувся, залежить від волевиявлення іпотекодержателя та інших кредиторів щодо придбання майна за ціною попередніх публічних торгів та її не можна вважати імперативно визначеною законодавцем.

Отже, законодавцем у статті 49 Закону № 898-IV передбачено продаж іпотечного майна з прилюдних торгів у три етапи з наданням іпротекодержателю права на залишення за собою предмета іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна за результатами кожних торгів, які оголошено такими, що не відбулися (перших, других, третіх). Така правова норма є диспозитивною за своєю правовою природою.

Приймаючи нову редакцію Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII), яка набрала чинності з 05 жовтня 2016 року після набрання чинності Законом України «Про іпотеку», законодавець передбачив правове регулювання із застосуванням правових норм, які вже ефективно використовувалися в ході судової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджує розумність та збалансованість такого правового регулювання, адже зустрічне зарахування грошових вимог іпотекодержателя за наслідком оголошення перших торгів такими, що не відбулися у зв`язку з відсутністю учасників торгів, не тільки спрощує для іпотекодержателя, який є єдиним стягувачем у виконавчому провадженні, звернення стягнення на майно, а також дозволяє зарахувати в погашення боргу грошові вимоги стягувача, що відповідають експертній вартості предмета іпотеки без їх зниження на других та третіх торгах. Зазначене відповідає інтересам іпотекодавця у виконавчому провадженні щодо якнайповнішого задоволення та погашення (припинення) вимог кредитора у виконавчому провадженні за рахунок вартості майна, на яке звертає стягнення державний (приватний) виконавець.

Вирішуючи питання щодо конкуренції правових норм Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» у правовідносинах, що склалися у виконавчому провадженні під час реалізації іпотечного майна боржника за судовим рішенням про стягнення грошової суми, Велика Палата Верховного Суду виснує, що у правовому регулюванні процедури продажу майна, на яке звернено стягнення державним (приватним) виконавцем, норми статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» є загальними відносно до норм статті 49 Закону України «Про іпотеку», якими визначено особливості реалізації іпотечного майна з публічних торгів, зважаючи на правовий режим майна, що відчужується, як обтяженого іпотекою стягувача-іпотекодержателя та з огляду на переважне право іпотекодержателя на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.

Норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Отже, згідно з частиною другою статті 49 Закону № 898-ІV, іпотекодержатель, як єдиний стягувач у ВП з виконання судового рішення про стягнення на його користь грошових коштів, має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна, щодо якого звертається стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року по справі № 923/971/19 (провадження № 12-21гс21).

В силу вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5 та Порядком реалізації арештованого майна затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5.

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Таки висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 26 серпня 2014 року (справа №3-36гс14).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи позивача, які стосуються неправомірності дій приватного виконавця щодо порушення останнім вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема неправомірності відкриття виконавчого провадження, не можуть бути підставою для скасування акту про реалізацію предмета іпотеки.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що акт про реалізацію предмета іпотеки прийнятий 21 червня 2019 року після формування 07 червня 2019 року протоколу проведення електронних торгів та порушення Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, у частині формування протоколу проведення електронних торгів та акту про реалізацію предмета іпотеки не встановлено.

Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, тому позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15-16, 203, 215 ЦК України, ст. ст. 1, 51, 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 41, 45, 49 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 4, 12-13, 77-82, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Винниченка Володимира, буд. 3, оф. 6), третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч Оксана Михайлівна (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), про визнання незаконними, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 27 липня 2022 року.

Суддя Н.В. Басова