КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Справа №754/6478/21
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 липня 2022 року (суддя Галась І.А.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

встановив:

у квітні 2021 року ТОВ «Глобал Спліт» звернулося до суду з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором №0 від 5 лютого 2008 року у розмірі 188 671грн 72коп., яка складається із суми основної заборгованості - 67 572,85грн, суми прострочених відсотків - 27 923,07грн, 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України - 8 610,33грн, збитку від інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України - 84 565,47грн, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Skoda Roomster», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, номер шасі № НОМЕР_1 , який належить на праві власності відповідачу, шляхом проведення публічних торгів, початкову ціну встановити на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; та стягнути з відповідача судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, товариство посилалося на те, що 5 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 97 836грн зі строком повернення кредитних коштів до 5 лютого 2015 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем був переданий банку в заставу транспортний засіб марки «Skoda Roomster», що є власністю відповідача, заставною вартістю 97 826грн.

Товариство посилалося на те, що всупереч умов кредитного договору відповідач своєчасно не здійснював платежі для погашення суми заборгованості по кредиту, має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

Позивач зазначав, що 20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» був укладений договір факторингу №17, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги за кредитним договором №0 від 5 лютого 2008 року, яке 30 листопада 2016 року передало ТОВ «ФК «Актив+» на

підставі договору відступлення прав вимоги №279/ФК-16. 18 жовтня 2018 року між ТОВ «ФК «Актив+» та ТОВ «Глобал Спліт» укладений договір факторингу №1810/ФК-2, відповідно до якого до товариства перейшли права вимоги за кредитним договором №0, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення на предмет застави.

Товариство зазначало, що у 2016 році зверталося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставного майна, який був задоволений рішенням Деснянського районного суду міста Києва 19 лютого 2020 року. Однак, постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року було скасоване в частині задоволення вимог позову про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставного майна та постановлено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову у зв`язку із неправильно обраним способом захисту. Разом з цим, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 передати ТОВ «Глобал Спліт» заставний транспортний засіб залишено без змін.

Позивач посилався на те, що звертається до суду з позовом з чітко передбаченим судовим способом звернення стягнення на предмет застави та вважає, що заборгованість підлягає погашенню з врахуванням положень ст. 625 ЦК України за період з серпня 2013 року по червень 2016 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Глобал Спліт» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач посилається на помилковість висновків суду, що звернення стягнення на предмет застави шляхом проведення прилюдних торгів сторони договору визначили, як позасудовий спосіб, оскільки ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів.

Також позивач зазначає, що надав суду Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №71551939 від 23 березня 2021 року, згідно якого за заявою товариства Державним підприємством «Національні інформаційні системи» було зареєстровано звернення стягнення відносно предмету застави, а відтак суд першої інстанції безпідставно зазначив, що позивачем не надано доказів вчинення таких дій.

Позивач стверджує, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року залишилось чинним в частині зобов`язання ОСОБА_1 передати ТОВ «Глобал Спліт» заставний транспортний засіб, яке на даний час не виконано, однак реєстрація звернення стягнення відносно предмету застави, вказує на визначеність позивачем звернення стягнення на підставі рішення суду.

Також позивач вважає, що судом проігнорована та обставина, що відповідач своєчасно не здійснював платежів для погашення суми заборгованості за кредитом, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Бойчук Н.П. просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки сторони договору визначили, що звернення стягнення на предмет застави шляхом проведення прилюдних торгів є позасудовим способом звернення, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження виникнення перешкод для заставодержателя у реалізації позасудового способу звернення стягнення на предмет застави.

Також представник відповідача вважає, що позивачем невірно розтлумачено

постанову суду апеляційної інстанції у цивільній справі №754/10337/16, так як судовим рішенням ТОВ «Глобал Спліт» у задоволенні позову було повністю відмовлено, а тому посилання на те, що існує факт наявності рішення суду про зобов`язання ОСОБА_1 передати ТОВ «Глобал Спліт» транспортний засіб є безпідставним і не може бути взятий до уваги.

Крім того, адвокат Бойчук Н.П. посилається на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, так як згідно з умовами кредитного договору сторонами погоджено строк виконання зобов`язань за договором (кінцевий строк повернення кредиту) до 5 лютого 2015 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом у червні 2021 року.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Петренка М.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача - адвоката Бойчука Н.П., яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 5 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 97 836грн зі строком повернення кредитних коштів до 5 лютого 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 передав банку в заставу автомобіль марки «Skoda Roomster», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Заставну вартість предмету застави сторони визначили у 97 826грн.

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» був укладений договір факторингу № 17, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 5 лютого 2008 року № 0.

Первісним кредитором здійснено заміну заставодержателя з АКІБ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» щодо автомобіля марки «Skoda Roomster», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

30 листопада 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» укладений договір факторингу № 279/ФК-16, відповідно до якого останнє стало новим кредитором у кредитно-заставних правовідносинах зі ОСОБА_1

18 жовтня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» та ТОВ «Глобал Спліт» укладений договір факторингу № 1810/ФК-2, на підставі якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема ТОВ «Глобал Спліт» стало новим кредитором за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0.

Згідно довідки про стан кредитної заборгованості, станом на 8 квітня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 становить 188 671,72грн та складається з: основного боргу за кредитом - 67 572, 85грн, прострочених процентів - 26 923,07грн, 3% річних - 8 610,33грн, 84 565, 47грн - пені.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спосіб звернення стягнення на заставне майно шляхом проведення публічних торгів сторони визначили, як позасудовий, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, а позивачем не надано доказів наявності перешкод для реалізації позасудового способу звернення стягнення на предмет застави у такий спосіб.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Аналогічні положення містяться у статті 1 Закону України «Про заставу».

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).

Відповідач під час судового розгляду не заперечував наявність заборгованості за кредитним договором.

У частині першій статті 591 ЦК України зазначено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

У відповідності до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

За змістом статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального

обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до частин 1 та 2 та ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Стаття 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» закріплює порядок повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та передбачає, що, якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У статті 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вказані правові наслідки невиконання вимоги обтяжувача. Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження або іншого строку, встановленого за домовленістю обтяжувача та боржника, зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. У разі отримання предмета обтяження у володіння обтяжувач зобов`язаний до закінчення процедури звернення стягнення вживати заходів щодо збереження відповідного майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує вимогу обтяжувача щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Як установлено в частині першій статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 8.5. договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 при зверненні стягнення в позасудовому порядку, банк має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: передача предмету застави у власність банку в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання в порядку встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; продаж банком предметі застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем

або на публічних торгах, в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення

вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно пункту 8.6 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 звернення стягнення за рішення суду здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Аналіз пункту 4 частини 2 статті 25 та статті 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» свідчить, що суд застосовує такий спосіб звернення стягнення як продаж предмета застави на публічних торгах в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання у разі знаходження предмета застави у боржника.

У даній справі встановлено, що предмет застави - транспортний засіб, перебуває у відповідача, який є боржником за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, а відтак, позивачем обрано правильний спосіб судового захисту шляхом звернення стягнення на предмет застави шляхом проведення публічних торгів, тому висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, 15 липня 2016 року зареєстровано звернення стягнення на предмет застави за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах матеріального права, є правомірними та доведеними.

Разом з цим, під час розгляду справи судом першої інстанції у відзиві на позовну заяву представником відповідача заявлено про пропуск позивачем позовної давності, оскільки строк виконання зобов`язання за договором закінчився 5 лютого 2015 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду у червні 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності. Представник відповідача просила застосувати позовну давність.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто для ТОВ «Глобал Спліт» строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для ПАТ «УкрСиббанк» (первісного кредитора).

Право задовольнити забезпечені заставою вимоги за рахунок предмета застави виникло у позивача у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 про повернення кредиту та сплату процентів до 5 лютого 2015 року. Отже, таке право виникло з 6 лютого 2015 року і позивач міг пред`явити позов про звернення стягнення на предмет застави протягом трьох років, тобто до 6 лютого 2018 року.

Однак, з даним позовом позивач звернувся до суду 27 квітня 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності.

Доводи апеляційної скарги, що постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року було частково скасовано рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року, яким був задоволений позов ТОВ «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу заставного майна, однак залишено без змін рішення суду в частині зобов`язання ОСОБА_1 передати ТОВ «Глобал Спліт» транспортний засіб марки «Skoda Roomster», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, номер шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки апеляційним судом рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року було скасовано в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу заставного майна (згідно назви позову, яку визначив позивач) та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Глобал Спліт». Апеляційний суд залишив без змін рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

Видача Деснянським районним судом міста Києва виконавчого листа на виконання скасованого судового рішення не є підставою для висновку, що рішення суду в частині позовних вимог ТОВ «Глобал Спліт» про зобов`язання ОСОБА_1 передати товариству транспортний засіб було залишено без змін, так як це суперечить мотивувальній та резолютивній частинам рішення Київського апеляційного суду та Верховного Суду.

Доводи представника позивача під час апеляційного розгляду, що позовна давність перервалася поданням позову про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставного майна та частковим задоволенням цього позову, є необґрунтованими.

Як вже зазначалося, постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року про задоволення позовних вимог ТОВ «Глобал Сплат» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставного майна скасовано і у задоволенні позову ТОВ «Глобал Спліт» відмовлено.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом.

Виходячи з аналізу наведених норм, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 15.05.2020 у справі №922/1467/19.

Вказана позиція також відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі 904/3405/19.

У межах позовної давності позивач звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставного майна (справа № 754/10337/16). Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року позов ТОВ «Глобал Спліт» був задоволений. Однак постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року в частині задоволених позовних вимог було скасоване та у позові ТОВ «Глобал Спліт» було відмовлено. Постанова Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року залишена без змін постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року.

Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Глобал Спліт» був неправильно обраний судовий спосіб захисту порушених прав позивача.

Отже, обрання позивачем неправильного способу захисту не перериває позовної давності.

Заяви про поновлення пропущеного строку позовної давності позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції заявлено не було.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт»

задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 липня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк