Справа № 466/3893/20
Провадження № 2/466/189/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ковальчук О.І.

секретаря Окілка В.М.

справа №466/3893/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

в с т а н о в и в:

01.06.2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який в подальшому уточнили та в якому з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 15.03.2022 року просять суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн., а також стягнути судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.08.2019 року о 15.20 год. на а/д Р-15 Ковель-Жовква, поблизу м. Нововолинськ, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом SKODA ОСТАVІА н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечну швидкість руху та не врахувавши дорожню обстановку допустив зіткнення з автомобілем HYNDAI ACCENT н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого, автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 12.2. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 28.02.2020 року (справа № 466/7014/19) ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак оскільки з часу виявлення адміністративного правопорушення минуло понад три місяці, справу щодо ОСОБА_3 провадженням закрито, в зв`язку з закінченням строків передбачених статтею 38 цього Кодексу.

В той же час Постановою Львівського апеляційного суду від 20.05.2020 (справа № 466/7015/19, провадження № 33/811/379/20) - Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2020 року відносно ОСОБА_2 скасовано, а провадження у даній справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином судами встановлено, що винуватцем ДТП, яка мала місце 20.08.2019 року, є водій автомобіля SKODA ОСТАVІА ОСОБА_3 (відповідач у даній справі).

Автомобіль HYNDAI ACCENT н.з. НОМЕР_3 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .

Оскільки внаслідок ДТП вказаний автомобіль отримав значні механічні ушкодження, то заподіяна шкода підлягає відшкодуванню його власнику.

Відповідно до висновку експерта № 205/20 від 17.03.2020 встановлено, що вартість ремонту автомобіля HYNDAI ACCENT н.з. НОМЕР_2 буде складати 502 643,34 грн. тобто значно перевищує вартість самого автомобіля. У зв`язку з цим експерт дійшов висновку, що ринкова вартість зазначеного автомобіля становить 152100 грн., а отже вартість матеріального збитку з технічної точки зору заподіяного власнику цього автомобіля станом на момент ДТП становить 152100 грн.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 , в порушення вимог п. 21.1ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - не була застрахована.

Згідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2ст. 1187 ЦК України).

Матеріальні збитки (майнова шкода), заподіяні позивачу пошкодженням його транспортного засобу, знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із неправомірними винними діями водія автомобіля ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 відмовляється добровільно відшкодувати завдані позивачу збитки.

Про настання страхового випадку МТСБУ відповідач ОСОБА_3 не повідомляв.

Позивач, одразу як тільки було встановлено невинуватість у даному ДТП водія ОСОБА_2 подав до МТСБУ заяву про відшкодування збитків, завданих водієм ОСОБА_3 , однак відповіді на момент подачі позову не отримано, проте в процесі розгляду справи МТСБУ сплатило позивачам матеріальну шкоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Наявність і розмір моральної шкоди, позивач обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 зазнав насамперед душевних страждань та суттєвих змін у звичайному, сталому для нього ритмі життя. Душевні страждання відчуває до даного часу, оскільки протягом тривалого часу не має змоги користуватись своїм майном, яке фактично повністю знищено, а тому виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, компенсацію моральної шкоди позивач ОСОБА_1 оцінює розміром 5000 грн.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком протиправної поведінки ОСОБА_3 .

Окрім того, діями ОСОБА_3 заподіяна і моральна шкода позивачу ОСОБА_2 , який керував автомобілем HYNDAI ACCENT н.з. НОМЕР_2 , і якому внаслідок ДТП були заподіяні тілесні ушкодження, зокрема, забій та гематома лобної ділянки, забита рана перенісся, закрита черепно- мозкова травма, струс головного мозку, перелом кісток носа, множинні рани правої кінцівки руки та правого стегна.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач ОСОБА_2 тривалий час відчував значну фізичну біль, не міг вести звичний спосіб життя, змушений був вживати заходів до лікування заподіяних йому ушкоджень.

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, компенсацію моральної шкоди позивач ОСОБА_2 оцінює розміром 7000 грн.

Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на вказані в заяві обставини. Просили позов задовольнити. В останнє судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву, в якій підтримують позовні вимоги в повному обсязі та просять суд розглядати справу у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Представник відповідача, адвокат Брона М.В. в судовому засіданні позов заперечила, підтримавши письмовий відзив, долучений до матеріалів справи. Просила у задоволенні позову відмовити. В останнє судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій не заперечує щодо стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_2 в розмірі 2000грн., в решті вимог просить суд відмовити та розглядати справу у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 20.08.2019 року о 15.20 год. на а/д Р-15 Ковель- Жовква, поблизу м. Нововолинськ, гр. ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом не вибрав безпечну швидкість руху та не врахувавши дорожню обстановку допустив зіткнення з автомобілем HYNDAI ACCENT н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого, автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 12.2. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

28.02.2020 року постановою Шевченківського районного суду м.Львова визнано відповідача ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАПУ.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП - закрито, в зв`язку з закінченням строків передбачених статтею 38 цього Кодексу (а.с.25-26).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 28.02.2020 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили, відповідно до якої відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП.

Отже, з огляду на викладене вина відповідача у скоєній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною.

На момент скоєння вищевказаної ДТП, транспортний засіб під керуванням відповідача, а саме: автомобіль марки SKODA ОСТАVІА н.з. НОМЕР_1 не був застрахований.

Згідно Висновку експерта №205/20судової автотоварознавчої експертизи по заяві ОСОБА_2 , ринкова вартість досліджуваного автомобіля HYNDAI ACCENT н.з. НОМЕР_2 становить 152100 грн., а вартість матеріального збитку з технічної точки зору заподіяного власнику вказаного автомобіля станом на момент ДТП становить 152100 грн. (а.с.15-19).

Позивачами під час розгляду справи отримано від МТСБУ страхове відшкодування та у зв`язку з тим уточнено позовні вимоги, залишивши лише моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В п.9 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об`єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК).

Так, щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 в розмірі 5000 грн. та на користь ОСОБА_2 в розмірі 7000 грн. суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, судом також встановлено, що внаслідок вищевказаного ДТП позивач ОСОБА_2 отримав наступні ушкодження: забій та гематома лобної ділянки, забита рана перенісся, закрита ЧМТ, струс головного мозку, що підтверджується копіями супровідного листка №110033 та талоном до супровідного листка №110033 від 20.08.2019 (а.с.23-24).

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем ОСОБА_2 розмір відшкодування моральної шкоди в 7000,00 гривень є завищеним. Суд враховує обставини по справі, та вважає, що в результаті ДТП позивачу ОСОБА_2 були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, що суттєво погіршує якість його життя та безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 в розмірі 5000 грн., то суд вважає, що дана вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки позивачем ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 23 ЦК України, якою врегульовано відшкодування моральної шкоди не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди в результаті ДТП, а також не наведено в судовому засіданні жодного аргументу та доказу, в чому полягає завдана йому моральна шкода.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,247,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 840,80 гривень (вісімсот сорок грн. вісімдесят коп.) сплаченого судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Текст рішення складено та підписано 11.05.2022 року.

Суддя О. І. Ковальчук