Справа № 214/3864/20
2/214/196/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 липня 2022 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кушнерук Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/3864/20 за позовною заявою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Касьяна Миколи Степановича до Виконавчого комітету Криворізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

Представники:

від позивачів адвокат Касьян М.С.,

від відповідача ОСОБА_3 ,

від третьої особи-1 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

від третьої особи-2 ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Касьян М.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовною заявою 05 червня 2020 року, в якій просив суд: визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/8 частку (по 1/16 частці за кожною) домоволодіння житловою площею 102,4 кв.м., загальною площею 155,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на квартиру (по 1/2 частці за кожною) загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 мати ОСОБА_1 та баба ОСОБА_2 . На момент смерті вона значилась зареєстрованою та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . За життя, у період перебування ОСОБА_7 у шлюбі з ОСОБА_8 , вони набули у спільну сумісну власність 1/4 частину домоволодіння, яке складається з житлового будинку житловою площею 102,4 кв.м., загальною площею 155,1 кв.м., двох сараїв, двох вбиралень, погребу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням народного суду Центрально-Міського району м. Кривого Рогу від 06 жовтня 1987 року зазначене домоволодіння як спільну сумісну власність подружжя було поділено, зокрема, за ОСОБА_7 визнано право власності на 1/8 частину домоволодіння. У подальшому, 26 жовтня 1989 року шлюб між ними було розірвано, про що органом ДРАЦС складено відповідний актовий запис №424. Від шлюбно-сімейних стосунків у ОСОБА_7 (в шлюбі ОСОБА_9 ) та ОСОБА_8 народилося двоє дітей донька ОСОБА_10 (дійсне прізвище ОСОБА_11 ) та син ОСОБА_12 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 помер, а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько ОСОБА_8 . Після смерті ОСОБА_8 належне йому за життя майно, а саме 1/8 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , було успадковано в рівних частинах (по 1/16 відповідно) ОСОБА_1 як донькою спадкодавця та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ) як онукою спадкодавця за правом представлення після смерті її батька ОСОБА_12 сина ОСОБА_8 . У свою чергу, після розлучення ОСОБА_7 одружилася з ОСОБА_13 , та на їх сім`ю разом з ОСОБА_1 як донькою на підставі рішення Виконавчого комітету міської Ради народних депутатів №278 від 13 грудня 1989 року було видано ордер за №272 на право заселення житлового приміщення кооперативної квартири в ЖБК «Рассвет-41» за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м. За життя ОСОБА_7 , будучи членом ЖБК «Рассвет-41», виплатила пайові внески в повному обсязі у 1992 році, після чого житлове приміщення перейшло в її приватну власність з подальшим оформленням правовстановлюючих документів на її ім`я та реєстрацією права власності в КП «Криворізьке БТІ». ОСОБА_13 участі у приватизації квартири не приймав, з грудня 2003 року в квартирі не мешкав та дійсне його місцезнаходження нікому не було відоме. Позивачам лише відомо, що ОСОБА_13 помер, однак точну дату його смерті вони не знають. Таким чином, обсяг спадкової маси після смерті ОСОБА_7 складають: житлове приміщення трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , та 1/8 частина домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачі як спадкоємці в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 в межах 6-місячного строку звернулися до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини. 14 січня 2004 року державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу на майно спадкодавиці ОСОБА_7 . Надалі, 24 вересня 2019 року позивачі звернулися до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою державного нотаріуса Грабевник О.В. у видачі свідоцтв їм було відмовлено, оскільки спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_7 , за результатами проведення повної інвентаризації документів загального та нотаріального діловодства контори не було виявлено, що виключає можливість встановлення кола спадкоємців після смерті ОСОБА_7 . Крім того, надане свідоцтво про право власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , є сумнівним, адже видане на ім`я ОСОБА_7 вже після її смерті. Оскільки в позасудовому порядку реалізувати свої спадкові права на майно після смерті ОСОБА_7 позивачі не можуть, тому адвокат Касьян М.С., діючи в їх інтересах, вимушений звернутися до суду з даним позовом. На обґрунтування пред`явлених вимог також зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 , які заявили про свої права на спадщину в межах визначеного законом строку. Інші спадкоємці відсутні. Оскільки ОСОБА_7 за життя правомірно набула у власність 1/8 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та кооперативну квартиру АДРЕСА_3 , виплативши за неї пайові внески в повному обсязі ще в 1992 році, тому вказані об`єкти нерухомості можуть бути успадковані позивачами в судовому порядку з огляду на вказані вище обставини, які виключають їх успадкування позасудово.

Ухвалою суду від 08 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження по справі та призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження (а.с.73-74).

Ухвалою суду від 26 січня 2021 року задоволено клопотання представника позивачів адвоката Касьяна М.С. про витребування доказів (а.с.118-120).

Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням до судового розгляду по суті (а.с.171-172).

Представник позивачів адвокат Касьян М.С. в судове засідання не з`явився, завчасно подавши заяву про розгляд справи за відсутності позивачів та його як представника. Пред`явлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові за обсягом наявних у справі доказів.

Представник відповідача правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про можливість розгляду справи за участю представників виконкомів Саксаганської та Центрально-Міської районної у місті рад, яким рішенням Криворізької міської ради від 31 березня 2016 року №381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» делеговано повноваження щодо участі у судових засіданнях, в яких стороною є Криворізька міська рада та її виконком з питань, зокрема, спадкування (а.с.80, 81).

Представник третьої особи Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради також правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Заперечень проти заявлених вимог не наведено.

Від представника третьої особи Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. При винесенні рішення покладається на розсуд суду (а.с.93, 94).

Відповідач та треті особи не подали відзив на позов та не навели заперечень щодо пред`явлених вимог, покладаючись при вирішенні спору на розсуд суду. З огляду на це, керуючись ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у справі доказами.

Суд, дослідивши письмові докази, надавши їм належну правову оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_14 (рос.) перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 , зареєстрованому 15 червня 1968 року Коблевською сільською радою, актовий запис №12, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 15 червня 1968 року. Після укладення шлюбу прізвище обох з подружжя зазначене як « ОСОБА_9 » (а.с.15).

Від шлюбно-сімейних стосунків у них народились син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.16), та донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.17) позивач-1 у справі.

У зв`язку з державною реєстрацією шлюбу з ОСОБА_15 . 19 жовтня 1996 року ОСОБА_10 змінила дошлюбне прізвище на « ОСОБА_11 », свідченням чому є свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 від 19 жовтня 1996 року (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 27 травня 1999 року, а.с.27).

У період перебування в шлюбі ОСОБА_16 та ОСОБА_8 05 червня 1969 року набули у спільну сумісну власність 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , із реєстрацією права власності на ім`я ОСОБА_8 .

Рішенням народного суду Центрально-Міського району м. Кривого Рогу від 06 жовтня 1987 року №2-769-87 (а.с.23-25) за позовом ОСОБА_17 до ОСОБА_8 набуте у шлюбі домоволодіння було поділене між подружжям наступним чином: ОСОБА_17 виділено із визнанням за нею права власності на 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з приміщень 4-3, частини приміщень 4-2/3 кв.м./, 4-1/2.1 кв.м./, 4-5/5 кв.м./ загальною площею 25,3 кв.м., 1-2 частини сараю, 1/2 частини вбиральні літ. «Е», погребу літ. «Г». У свою чергу, ОСОБА_8 виділено приміщення 4-4, частину приміщень 4-2/6,3 кв.м./, 4-1/2 кв.м./, 4-5/5 кв.м. загальною площею 27,6 кв.м., 1/2 частину сараю літ. «Б», Ѕ частину вбиральні літ. «Г». Переобладнання домоволодіння у зв`язку з його поділом покладено на обидві сторони за визначеним судом порядком.

Право власності на 1/8 частину зазначеного домоволодіння (1/8 частину житлового будинку з господарчими прибудовами) на підставі рішення суду від 06 жовтня 1987 року зареєстроване за ОСОБА_17 КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 09 січня 1989 року, запис №311 в реєстровій книзі №3 нов., стор.45, з видачою реєстраційного посвідчення на її ім`я (а.с.26).

26 жовтня 1987 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_16 було розірвано, про що Центрально-Міським відділом РАЦС м. Кривого Рогу складено актовий запис за №424 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с.21).

15 квітня 1988 року ОСОБА_17 та ОСОБА_13 уклали шлюб, зареєстрований Центрально-Міським відділом ДРАЦС Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис №219. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_9 » змінене на « ОСОБА_18 » що слідує з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с.22).

На підставі рішення виконкому міської Ради народних депутатів №278 від 13 грудня 1989 року Центрально-Міському районному відділу внутрішніх справ було виділено квартиру в ЖБК «Рассвет-41», розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Ордер за №272 від 21 лютого 1990 року на зазначене кооперативне житлове приміщення виконавчим комітетом Саксаганської Ради народних депутатів видано за черговістю відповідно до рішення виконкому від 14 лютого 1990 року №46 на ОСОБА_7 бухгалтера відділу охорони при Центрально-Міському РВ ВС та її сім`ю у складі ОСОБА_13 чоловіка, ОСОБА_10 доньки (а.с.36-39).

Відповідно до наявної в матеріалах справи технічної документації, складеної КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с.42-44), кв. АДРЕСА_3 розташована на ІХ поверсі, має загальну площу 60.5 кв.м., складається з 3-х кімнат (І 11,1 кв.м., ІІ 17,1 кв.м., ІІІ 11,5 кв.м.), коридору 8,7 кв.м, вбиральні 0,9 кв.м., ванної кімнати 2,5 кв.м., кухні 6,3 кв.м, комори 0,4 кв.м., обладнана лоджією 2,0 кв.м.

09 січня 1990 року ОСОБА_7 внесла первинний внесок в рахунок виплати вартості кооперативної квартири на рахунок ЖБК «Рассвет-41» в сумі 3686 руб. (а.с.45).

Як слідує з довідки ЖБК «Рассвет-41» №13 від 17 березня 2004 року (а.с.46) останній пайовий внесок ОСОБА_7 сплатила 15 листопада 1992 року в сумі 500 руб., вартість квартири виплачена нею повністю.

У подальшому КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_7 було зареєстроване право приватної власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , з видачою Виконавчим комітетом Саксаганської районної у місті ради свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.40, 41).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_5 , виданим 22 липня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.14).

Спадкова справа після її смерті заведена Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 14 січня 2004 року за №26/2004 (номер у Спадковому реєстрі 3197325), що слідує з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 30 квітня 2021 року №64576323 (а.с.149).

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У п.1 постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України 2003 року.

Як слідує з п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги 6 Цивільного кодексу України «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки спадкові правовідносини виникли після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до 01 січня 2004 року, однак спадкоємці за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 юридично та фактично вчинили дії, які свідчать про прийняття ними спадщини 14 січня 2004 року шляхом подання заяв про прийняття спадщини, строк на прийняття спадщини не закінчився до 01 січня 2004 року, тому при вирішенні спору підлягають застосуванню норми ЦК України 2003 року. Правова позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом у постановах від 28 червня 2022 року у справі №463/4590/16-ц (провадження №61-13989св21), від 15 травня 2019 року у справі № 391/769/17 (провадження № 61-39068св18) та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц (провадження № 14-608цс18).

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відмовляючи у видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , у постанові від 24 вересня 2019 року державний нотаріус Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. зазначив, що з огляду на відсутність на зберіганні матеріалів спадкової справи №26/2004, заведеної після смерті ОСОБА_7 , невідомим є коло спадкоємців після її смерті, тобто неможливо визначити коло спадкоємців та наявність підстав для закликання їх до спадкоємства. Крім того, нотаріусом поставлено під сумнів виникнення за життя у ОСОБА_7 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки правовстановлюючі документи на ім`я ОСОБА_7 видано вже після її смерті.

Факт відсутності спадкової справи на зберіганні у нотаріальній конторі підтверджений за результатами проведеної повної інвентаризації документів загального та нотаріального діловодства Сьомої криворізької державної нотаріальної контори за період з 01 січня 1996 року по 06 грудня 2017 року, про що зазначено у постанові від 24 вересня 2019 року (а.с.49) та відповіді від 07 травня 2021 року №687/01-16 (а.с.148).

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, враховуючи підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 в позасудовому порядку, суд виходить з такого.

Згідно зі ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Як слідує з матеріалів справи, заповітів чи спадкових договорів за життя від імені ОСОБА_7 не складалось та у нотаріальному порядку не посвідчувалось.

Згідно зі ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі. Дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.1 ст.1266 ЦК України).

Аналізуючи встановлені судом обставини, визначені родинні відносини за обсягом наявних у справі доказів, суд зазначає, що спадкоємцями в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 рідна донька та відповідно спадкоємиця першої черги, і ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 , а.с.20) онука, яка має право на спадкування за правом представлення після свого батька ОСОБА_12 сина ОСОБА_7 , який помер раніше матері ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.27). Факт родинних відносин між ОСОБА_19 та ОСОБА_12 як між рідними донькою та батьком підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_6 від 20 жовтня 1994 року (а.с.19).

На момент смерті ОСОБА_7 з нею значилась зареєстрованою за однією адресою: АДРЕСА_2 , її донька ОСОБА_1 (згідно з відміткою на стор.11 паспорта позивача, а.с.13-зворот), а тому в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що фактично прийняла спадщину. У свою чергу, інший спадкоємець ОСОБА_19 , будучи малолітньою на момент відкриття спадщини, в силу ч.4 ст.1268 ЦК України вважається такою, що фактично прийняла спадщину. Крім того, в межах встановленого законом строку вона заявила про свої права на спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори, адже саме на підставі її заяви Сьомою криворізькою державною нотаріальною конторою 14 січня 2004 року було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_7 (а.с.149).

Інших спадкоємців першої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , які б могли бути закликані до спадкоємства на момент вирішення судом спору не встановлено. Так, чоловік ОСОБА_7 ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис про смерть №877 від 23 травня 2012 року, виявлений по Саксаганському районному у місті Кривому Розі Відділі ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що слідує з відповіді Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 17 травня 2021 року №11018/06.1-65/1037 (а.с.157-158, 159). З огляду на те, що ОСОБА_13 з грудня 2003 року не мешкав з ОСОБА_7 в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , дійсне його місце перебування було не відоме, про що зазначено в акті №б/н від 23 листопада 2011 року, засвідченому ЖБК «Рассвет-41» (а.с.47), тому суд не знаходить підстав вважати, що за життя він заявив про свої права на спадкове майно після смерті дружини ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складають виключне коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7 .

При визначенні обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_7 суд керується приписами ст.1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_7 за життя набула у спільну часткову власність на підставі рішення суду від 06 жовтня 1987 року 1/8 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за нею за попереднім прізвищем « ОСОБА_9 » КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 09 січня 1989 року, запис №311 в реєстровій книзі №3 нов., стор.45, з видачою відповідного реєстраційного посвідчення. Правомірність набуття нею у власність зазначеного майна та надані спадкоємцями правовстановлюючі документи на це майно у нотаріуса сумнівів не викликали.

Крім того, за життя ОСОБА_7 одноособово набула права на кооперативне житлове приміщення (квартиру), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Ставлячи під сумнів надані спадкоємцями правовстановлюючі документи на зазначене майно, видані на ім`я ОСОБА_7 , нотаріус посилався на їх видачу після смерті ОСОБА_7 , у зв`язку з чим не міг однозначно визначити можливість віднесення квартири до обсягу спадкового майна. Вирішуючи спір в цій частині, суд виходить з такого.

За положеннями ст.15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Аналогічні приписи зазначені в п.5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» та п.п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)».

Вказані норми дублюються у ст.384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. Аналогічні приписи закріплено і в п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5.

Таким чином, відповідно до раніше діючого Закону України «Про власність» право власності члена житлового кооперативу на квартиру дійсно виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації.

Наразі процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно врегульована Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) від 01 липня 2004 № 1952-IV та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127 (далі - Порядок).

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З обсягу наявних у справі доказів достеменно встановлено, шо ОСОБА_7 на підставі ордеру №272 від 21 лютого 1990 року отримала право на заняття кооперативної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Перший пайовий внесок ОСОБА_7 , будучи членом ЖБК «Рассвет-41», сплатила 09 січня 1990 року (а.с.46), а останній 15 листопада 1992 року. Таким чином, з моменту виплати пайових внесків за кооперативну квартиру в повному обсязі, тобто з 15 листопада 1992 року у ОСОБА_7 виникло право власності на неї, яке відповідно до ст.15 Закону України «Про власність» не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року.

Водночас, суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року №56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачою свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.

Разом з тим, доведеність виплати ОСОБА_7 за життя пайових внесків за спірну квартиру 15 листопада 1992 року, коли законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру, приводить суд до переконання про можливість включення житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 до обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_7 , на яке претендують її спадкоємці позивачі по справі.

Наявні в матеріалах справи свідоцтво про право власності та Витяг з КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», видані на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_7 після її смерті, суд приймає до увагу з огляду на те, що фактично ОСОБА_7 після виплати в повному обсязі пайових внесків набула у власність спірну квартиру, в той час як оформлення правовстановлюючих документів відповідно до вимог законодавства України, вже діючого після смерті ОСОБА_7 , продовжила її донька ОСОБА_1 шляхом подання відповідної заяви до виконкому Саксаганської районної у місті ради 07 травня 2004 року (а.с.88). Хоча й органові місцевого самоврядування факт смерті ОСОБА_7 був відомий на момент прийняття рішення за №232 від 16 червня 2004 року «Про видачу свідоцтва про власності на об`єкти нерухомого майна» (а.с.86), однак свідоцтво про право на власності було видане (з приміткою у додатку до рішення «на ім`я померлої», а.с.87). Вказані обставини дійсно визначають наявність логічних та хронологічних неузгоджень, однак самі по собі не спростовують факт набуття у власність ОСОБА_7 спірної квартири за життя за фактом повної виплати пайових внесків. Свідченням визнання цього факту органом місцевого самоврядування є видача свідоцтва про право власності після її смерті.

З письмових матеріалів справи слідує, що на момент виплати пайових внесків за спірну квартиру ОСОБА_7 хоча й перебувала у шлюбі з ОСОБА_13 , однак лише вона була членом ЖБК «Рассвет-41» та самостійно здійснювала виплату пайових внесків, про що зазначено в довідках, виданих бухгалтером ЖБК «Рассвет-41». Відтак в силу дії презумпції одноособового права власності на квартиру за членом кооперативу є її єдиним власником. Доказів, які б свідчили, що ОСОБА_13 брав участь у виплаті пайових внесків за квартиру, а так само, що виплата таких внесків здійснювалась за рахунок їх спільних коштів з сімейного бюджету, матеріали справи не містять. Крім того, за життя ОСОБА_13 не ставив питання визнання майна спільною сумісною подружжя, виділення йому частки квартири в судовому порядку або за спільною згодою позасудово, участі в оплаті житлово-комунальних послуг він не приймав, з 2003 року в квартирі не мешкав (а.с.47) та протягом майже 10 років після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 та моменту своєї смерті не звертався до нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частку квартири, як і не заявляв про свої права на спадщину дружини. Таким чином, ОСОБА_13 не оспорював факт належності квартири спадкодавиці на праві приватної власності.

Відповідно до ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за угодою між собою можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Судовим розглядом встановлено, що угод про зміну розміру часток між спадкоємцями позивачами по справі не укладалось ні в усному, ні в письмовому порядку.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав, у тому числі і спадкових.

Крім того, відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за захистом своїх прав за правилами позовного провадження в рамках вирішення цивільно-правового спору.

Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на викладені обставини, з метою захисту спадкових прав позивачів та забезпечення їх подальшої реалізації, суд вважає за можливе задовольнити повністю позовні вимоги в частині успадкування позивачами житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , кожною окремо, права власності по 1/2 частині квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Що стосується визнання права власності за позивачами, кожною окремо, по 1/16 частині домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , то суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково, а саме шляхом визнання права власності за кожною по 1/16 частині житлового будинку А-1 житловою площею 102,4 кв.м., загальною площею 155,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами сараями Б, В, вбиральнями Е, Ж, погребом Г, парканами №1-4, гаражем З за вказаною адресою. З огляду на те, що поняття «домоволодіння» включає житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані на одній земельній ділянці, в той час як земельна ділянка не приватизована та за життя спадкодавицею не була оформлена, тому правові підстави для визнання за позивачами права власності саме на домоволодіння (в його буквальному значенні) відсутні.

При розподілі судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позивачами та їх представником не заявлялася вимога про відшкодування понесених ними витрат по сплаті судового збору та не наводився попередній розрахунок, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідачів.

Суд звертає увагу позивачів, що в силу ст.392 ЦК України рішення суду про визнання права власності на майно підтверджує наявне у позивачів право власності як речове право, яке підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, ч.1 ст.142, ст.206, 258-259, 263-265, 273, ч.4 ст.274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Касьяна Миколи Степановича до Виконавчого комітету Криворізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м. в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті баби ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/16 частину житлового будинку А-1 житловою площею 102,4 кв.м., загальною площею 155,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами сараями Б, В, вбиральнями Е, Ж, погребом Г, парканами №1-4, гаражем З, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на 1/16 частину житлового будинку А-1 житловою площею 102,4 кв.м., загальною площею 155,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами сараями Б, В, вбиральнями Е, Ж, погребом Г, парканами №1-4, гаражем З, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті баби ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Речове право, підтверджене рішенням суду, підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом, після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання судового рішення шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 .

Виконавчий комітет Криворізької міської ради, , юридична адреса: м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, буд.1.

Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, , юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд.27.

Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, , юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд.32.

Рішення суду складено та підписано 21 липня 2022 року.

Суддя А.В. Ткаченко