Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1385/21

04 травня 2022 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Шишка О. А.,

з участю: секретаря Сіщук Г. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона є власником домоволодіння на АДРЕСА_1 . В належному їй будинку зареєстрована відповідачка у справі ОСОБА_2 , хоча остання за місцем реєстрації ніколи не проживала. Реєстрація відповідачки в її (позивачки) домоволодінні створює їй незручності. Водночас в добровільному порядку вирішити спір не можливо, оскільки у них з ОСОБА_2 склались неприязні відносини, вони не спілкуються. За таких обставин змушена звертатись до суду з цим позовом, просить заявлені вимоги задовольнити.

Представник відповідачки адвокат Кузів Л. В. подала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішенням Богородчанського районного суду від 24 травня 2018 року у справі №338/1241/17, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №896 від 19 травня 2015 року, видане приватним нотаріусом Любінець О. П., скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21408536 від 19 травня 2015 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на 43/100 будинковолодіння на АДРЕСА_1 . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 серпня 2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 43/100 вказаного домоволодіння. Таким чином її довірителька є співвласницею будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Однак позивачка унеможливлює проживання відповідачки у вказаному будинку, постійно чинить їй перешкоди в користуванні нерухомістю, влаштовує конфлікти, у зв`язку з чим ОСОБА_2 з незалежних від неї причин тимчасово проживає за іншою адресою.

Представник відповідачки зауважує, що законодавством не передбачено обов`язок власника житла мешкати за місцем реєстрації, тому позивачка не має права вимоги про визнання відповідачки, яка є співвласницею домоволодіння, такою, що втратила право користування житлом.

Представником позивачки адвокатом Поповичем М. М. подано відповідь на відзив, в якій він вказав, що відомості, викладені представником відповідачки у відзиві, не відповідають дійсності, ОСОБА_2 не належить 43/100 домоволодіння, що на

АДРЕСА_1 . Так, рішенням Богородчанського районного суду від 07 вересня 2017 року відмовлено у позові ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майно. В подальшому рішенням апеляційної інстанції від 10 жовтня 2017 року було задоволено апеляційну скаргу

ОСОБА_2 , рішення суду першої інстанції від 07 вересня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Однак постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Івано-Франківського апеляційного суду скасовано, залишено в силі рішення Богородчанського районного суду від 07 вересня 2017 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання

електронних торгів недійсними.

В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що є інвалідом І групи, не зможе брати участь в розгляді справи, просила судові засідання проводити без її участі.

Представник позивачки адвокат Попович М.М. в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі. Пояснив, що ОСОБА_2 - онука покійного чоловіка його довірительки. Спочатку ОСОБА_1 належало 57/100 домоволодіння на АДРЕСА_1 . 43/100 цього домоволодіння, які на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належали ОСОБА_2 , позивачка у березні 2015 року придбала на електронних торгах, право власності на зазначену частку зареєстровано за ОСОБА_1 в травні 2015 року. Відповідачка не є членом сім`ї позивачки, будь-яких домовленостей про збереження за останньою житла не існує, надавати їй житло в подальшому ОСОБА_1 наміру немає, між сторонами давно склались та залишаються напружені й неприязні відносини. Реєстрація ОСОБА_2 в належному позивачці домоволодінні створює останній труднощі в розпорядженні її нерухомим майном.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, заяв чи клопотань від неї не надходило.

Представник відповідачки адвокат Кузів Л. В. в судовому засіданні 01 квітня 2022 року щодо задоволення позову заперечила, однак просила надати час для позасудового врегулювання спору, у зв`язку з чим у справі було оголошено перерву. В судові засідання, призначені на 12 квітня 2022 року, 27 квітня 2022 року, 04 травня 2022 року представник відповідачки не з`явилась, будь-якої інформації щодо врегулювання спору суду не надала.

Заслухавши пояснення представника позивачки, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та

ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20 липня 2006 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11294285 від 20 липня 2006 року, виданим Івано-Франківським ОБТІ, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №37466025 від 13 травня 2015 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 57/100 домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 .

19 травня 2015 року приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Любінець О. П. відповідно до ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження" та на підставі акта державного виконавця про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власноті на 43/100 домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У свідоцтві зазначено, що вказані 43/100 домоволодіння, придбані ОСОБА_1 , раніше належали ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.10).

Право власності на 43/100 домоволодіння ОСОБА_1 зареєстровано у встановленому закном порядку, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №37728818 від 19 травня 2015 року (а.с. 11).

Щодо спорів сторін стосовно вказаної частки домоволодіння (43/100) та ухвалених у справах рішень, слід зазначити наступне.

За результатами розгляду цивільної справи №338/1454/16-ц Богородчанським районним судом Івано-Франківської області від 07 вересня 2017 року ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Богородчанського районного відділу ДВС, ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України про визнання недійсними електронних торгів №60256 від 11 березня 2015 року з реалізації арештованого нерухомого майна - частки домоволодіння, що по АДРЕСА_1 , визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів та визнання недійсним акту про реалізацію арештованого майна.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2017 рокурішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 07 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , яким визнано недійсними електронні торги, протокол про їх проведення № 60256 від 11 березня 2015 року та акт про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів від 24 березня 2015 року з реалізації нерухомого майна, а саме 43/100 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року задоволено касаційні скарги ОСОБА_1 та Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2017 року скасовано, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2017 року залишено в силі (а.с. 44 - 49).

Крім того, 24 травня 2018 року заочним рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області у справі №338/1241/17 задоволено позов ОСОБА_2 , ухвалено скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №896 від 19 травня 2015 року, видане приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О. П., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21408536 від 19 травня 2015 року про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, визнати за ОСОБА_2 право власності на 43/100 частки домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 19 вересня 2018 року зазначене заочне рішення від 24 травня 2018 року у справі №338/1241/17 скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування реєстрації права власності та визнання права власності на частку нерухомого майна (справа №338/1241/17) залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сини 25 грудня 2018 року.

Таким чином в ході розгляду справи знайшли підтвердження доводи позивачки та її представника про те, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння на АДРЕСА_1 в цілому та спростовано наведені у відзиві посилання представника відповідачки про те, що її довірителька ОСОБА_2 є співвласницею зазначеного нерухомого майна.

Як видно з витягу №3523/031-23 від 23 вересня 2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, відповідачка у справі ОСОБА_2 зареєстрована в належному позивачці домоволодінні, що в АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №32 від 28 вересня 2021 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Той факт, що відповідачка за місцем реєстрації ніколи не проживала, підтвердили в судовому засіданні свідки. Так, свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що є внуком позивачки. Підтвердив, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 - ніколи не проживала.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що є сусідом позивачки. ОСОБА_2 - онука покійного чоловіка ОСОБА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 ніколи не проживала. Раніше вона приходила відвідати діда, коли той був живий.

Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідачка не є членом сім`ї позивачки, 43/100 домоволодіння, які раніше на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належали ОСОБА_2 , у 2015 році набула у власність позивачка, якій з того часу будинковолодіння АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності в цілому. Відповідно до встановлених обставин, відповідачка ніколи не проживала у зазначеному вище житловому будинку, наміру забезпечувати ОСОБА_2 житлом у належному їй на праві власності будинку в майбутньому позивачка не має, жодних угод між сторонами щодо порядку користування спірним житлом укладено не було.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Виходячи з положень статей 16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 лютого 2021 року в справі № 502/922/18.

Отже, відповідачка, яка не є співвласницею домоволодіння на АДРЕСА_1 , не є членом сім`ї позивачки, ніколи не використовувала вказаний житловий будинок як власне житло, проживає за іншою адресою, втратила право користуватись чужим майном, реєстрація ОСОБА_2 в належному позивачці домоволодінні створює останній труднощі в розпорядженні таким, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст. 16, 386, 391 ЦК України, керуючись ст. 263 - 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житлом (житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами) на АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Повне рішення складено 13 травня 2022 року.

Головуючий О. А. Шишко