Справа №705/4888/15-ц
2/705/57/22

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року Уманський міськрайоний суд Черкаської області

в складі: головуючої - судді Гудзенко В.Л.

при секретарі Музичук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, визнання договору поруки припиненим та за зустрічним позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вересні 2015 року звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, визнання договору поруки припиненим. Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що 01.10.2008 між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 902/06-034-521, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 50000,00 доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, при цьому еквівалент кредиту в грошовій одиниці України - гривні, не було визначено. Кредитний договір укладено в м. Умань, що підтверджується статтею 8 вказаного Кредитного договору, виконувався і виконується по місцю його укладення. ОСОБА_1 кредит отримував як фізична особа, що передбачено вступною частиною Кредитного договору, тому такий кредит є споживчим. Крім того, 01.10.2008 між банком та ОСОБА_2 для забезпечення виконання умов Кредитного договору укладено договір поруки № ДП902/06-034-521, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком за належне виконання умов Кредитного договору ОСОБА_1 . Також 01.10.2008 між банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 902/06-034-521, відповідно до умов якого ОСОБА_2 , в якості забезпечення виконання умов Кредитного договору, передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Після отримання кредиту позивач ОСОБА_1 своєчасно сплачував грошові кошти на погашення боргу по кредиту та відсотків за його користування. Однак, починаючи з кінця 2008 року, курс іноземних валют відносно гривні почав стрімко зростати і він змушений був більше витрачати коштів на покупку доларів США для виконання умов кредитного договору, оскільки його умовами передбачено повернення кредиту та сплату відсотків за його користування виключно у валюті кредиту, тобто USD (доларах США). Незважаючи на збільшення курсу іноземних валют, ОСОБА_1 повертав кредит і не допускав порушення умов кредитного договору, однак, на час звернення з даним позовом до суду він не мав такої можливості. З метою пошуку виходу із ситуації, яка на той час склалася, він провів консультації з юристами та економістами і дізнався, що сам кредитний договір укладено з чисельними та грубими порушеннями норм цивільного законодавства, ЗУ «Про захист прав споживачів», відомчих документів НБУ, інших нормативних актів, що і призвело до виникнення таких негативних для нього наслідків. Він вбачає порушення відповідачем його прав як споживача в тому, що перед укладенням Кредитного договору та під час його підписання банк застосував відносно нього засоби омани, при цьому проводив підприємницьку діяльність, яка законом визнається як нечесна, що призвело до таких негативних наслідків. Тобто, банк вчинивши такі дії, порушив вимоги ст. 203 ЦК України, що забезпечує вільне волевиявлення учасника правочину, яке відповідає його внутрішній волі. Омана відносно нього та вчинення відповідачем нечесної підприємницької діяльності проявилося в тому, що у 2008 році ОСОБА_1 звернувся до відповідача з питанням можливості отримання кредиту на споживчі цілі, при цьому, працівники банку повідомили, що така можливість існує, однак виключно в іноземній валюті. Тобто самі працівники банку спонукали його отримати кредит саме в доларах США. На ту обставину, що позивач не має економічної освіти та обізнаності про кредитні послуги, які надаються фінансовими установами, має лише поверхневі знання, відповідачем уваги не було звернуто та необхідної інформації не надано і нічого не було роз`яснено. Вважає, що перед укладенням кредитного договору банк не виконав вимоги ч. 2 ст. 11 ЗУ «П захист прав споживачів», якою передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі, в тому числі і про те, що наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача. Працівники банку не давали роз`яснення, які існують форми кредитування населення, тим більше не було ніяких роз`яснень про відмінності цих форм кредитів, не роз`яснювалось, як могли змінюватись його зобов`язання у разі укладення договору при різних формах надання кредиту; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту. Разом з підписанням кредитного договору йому було видано додаток до нього, який банк назвав детальний розпис сукупної вартості кредиту, однак цей документ не може бути визнаний таким, яким було надано інформацію про сукупну вартість кредиту, оскільки в ньому відсутня інформація, яка передбачена законом та яка має істотне значення для даного правочину. Тобто, цей документ не відповідав вимогам закону, а власними силами позивач не мав можливості підрахувати сукупну вартість кредиту, оскільки не є спеціалістом в даній галузі. Ніхто із працівників банку не роз`яснив, що повернення кредиту можливе різними варіантами, а про цю можливість він дізнався тільки згодом. Не отримавши такої інформації, позивачу не було відомо переваг та недоліків між різними видами кредитних договорів. Також, йому не було нічого роз?яснено та не зазначено у кредитному договорі стосовно дискримінаційних правил зміни відсоткової ставки. Такі дії працівників банку призвели до порушення прав позивача ОСОБА_1 , тому за їх захистом він звернувся з позовом до суду.

Позивач ОСОБА_2 зазначає, що дійсно, в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору, 01.10.2008 між нею та банком було укладено договір поруки, відповідно до якого вона взяла на себе зобов`язання відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та можливих штрафних санкцій. Після укладення договору поруки, вона не отримувала жодного листа банку, в якому повідомлялось би про порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору. Лише під час підготовки документів для звернення з позовом до суду ОСОБА_1 особисто повідомив, що з квітня 2014 року він припинив сплату коштів на погашення кредиту, оскільки значно збільшився курс долара США відносно гривні і він не має реальної можливості сплачувати кредит. Зазначає, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Договором поруки, укладеним між нею та банком, не було встановлено строку, після якого порука припиняється. Пунктом 5.2 Договору поруки передбачено, що «Цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання зобов`язань ... .» Дана умова Договору поруки не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить вимогам ст.ст. 251, 252 ЦК України. Тому, вважає, що виходячи із цього підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Тобто, перебіг шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до неї, як поручителя, розпочався 10 квітня 2014 року та закінчився 10 вересня 2014 року. Банк та ОСОБА_1 встановили між собою строк дії договору - до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п. 7.3 Кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - 30.09.2018, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця з 10 числа кожного календарного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом. Вважає, що початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки строком дії договору, скільки моментами, які свідчать про порушення прав особи і він співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, і договір поруки, що був укладений 01.10.2015 між нею та банком необхідно визнати припиненим. Крім того, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, тому, у зв`язку з визнанням кредитного договору недійсним, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. То ж, у зв`язку з визнанням недійсним спірного кредитного договору, зазначений договір іпотеки також підлягає визнанню недійсним.

Крім того, позивач ОСОБА_1 зазначає, що про порушення своїх прав, як споживача, він дізнався восени 2015 року, коли звернувся за консультаціями до фахівців по описаним обставинам укладення та виконання кредитного договору, а тому строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, ним не пропущено.

У поданій позовній заяві позивачі просять визнати недійсним кредитний договір №902/06-034-521 від 01.10.2008, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір іпотеки №902/06-034-521 від 01.10.2008, укладений між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; виключити з Державного реєстру іпотек запис в реєстрі за № 3-3438 від 01.10.2008 про реєстрацію договору іпотеки від 01.10.2008, укладеному між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладену 01.10.2008 державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори, що зареєстрована в реєстрі за № 3-3439; визнати припиненим договір поруки №ДП902/06-034-521 від 01.10.2008, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , та покласти на відповідача судові витрати.

Від представника ПАТ «Укрсоцбанк» 20.01.2016 надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що банк заперечує проти позовних вимог, виходячи з того, що однією з підстав для визнання кредитного договору недійсним позивачі вказують на обман позичальника банком і, як наслідок отримання позичальником кредиту в іноземній валюті. Проте, відповідно до вимог п. 1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно введе другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Позичальник стверджує, що працівники банку ввели його в оману та спонукали отримати кредит в іноземній валюті, але вказане твердження не підкріплене жодним доказом, проте в матеріалах кредитної справи міститься заява позичальника, якою він просить банк надати кредит саме в доларах США, що спростовує доводи позичальника про оману зі сторони працівників банку.

Позичальник стверджує, що банком перед укладенням кредитного договору йому не надано в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Вказані доводи спростовуються доданою до заперечення попередньою інформацією про умови кредитування фізичних осіб, яка містить умови кредитування та особисто підписана позичальником, який підтвердив, що ознайомлений з інформацією щодо наявних в АКБ «Укрсоцбанк» схем кредитування, їх умов, відмінностей між ними, в тому числі стосовно зобов`язань позичальника, їх перевагами та недоліками, а також щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту та отримав всі необхідні роз`яснення. Зазначений документ містив умови кредитування в залежності від обраної позичальником валюти: гривні, долара США чи ЄВРО. Не зважаючи на це, позичальник сам обрав отримання кредиту в доларах США, про що склав відповідну заяву. Матеріали кредитної справи містять і попередній розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, на якому також наявний підпис позичальника, що підтверджує його ознайомлення з розписом сукупної вартості кредиту, значенням реальної процентної ставки та абсолютним значення подорожчання кредиту. Також, матеріали кредитної справи містять запит на отримання кредиту підписаний особисто позичальником, який засвідчив, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне, про особу та місцезнаходження банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту. Позичальник власним підписом засвідчив про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої банком йому інформації, як про особу і місцезнаходження банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту. Тобто, вказані документи є належним доказом про те, що банк у повному обсязі надав позивачу інформацію, передбачену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою НБУ від 10.05.2007 р. № 168.

01.10.2008 між ОСОБА_1 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту №902/06-034-521, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 000,00 дол. США на умовах, визначених Договором кредиту. Вказана обставина не заперечується позивачами, а факт того, що позичальник погодився з умовами вказаного договору та останній є результатом його вільного волевиявлення свідчить підпис ОСОБА_1 на самому договорі. При підписанні договору позичальник мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв`язку з чим і погодився на його укладання шляхом підписання договору. Крім того, протягом тривалого часу позичальник виконував умови договору та у нього не виникало сумнівів у правомірності його укладення. За таких обставинах власні дії позичальника, що виразилися у підписанні кредитного договору та здійсненні напису щодо ознайомлення з його умовами і відсутністю претензій, здійснення часткового погашення кредиту та передбачених договором виплат, є підтвердженням ознайомлення позивача ОСОБА_1 зі змістом укладеної ним угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цим договором.

Позивачі зазначають, що, згідно Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених НБУ, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані, під час укладення договору, попередити споживача про те, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач. Проте вказані дії при укладенні договору з боку банку, на їх думку, вчинено не було. Проте, як вбачається з Додатку №2 до договору №902/06-034-521, на якому також наявний підпис позичальника ОСОБА_1 , що підтверджує його ознайомлення, останньому було доведено до відома детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. У вказаному додатку зазначено, що позичальника було повідомлено про можливість понесення додаткових витрат, у разі здійснення останнім валютно-обмінних операцій по комерційному курсу банку на день здійснення операцій. Таким чином, посилання позичальника на те, що йому не було доведено до відома про те, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач, спростовуються. Крім того, зростання курсу долара США - валюти кредиту, за загальним правилом, саме по собі не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Сторони при укладенні кредитного договору та визначення його умов діяли добровільно, їх зовнішній вираз волі відповідав внутрішньому, тому кожна сторона повинна була реально оцінювати ті обставини, які можуть вплинути на виконання зобов`язань, в тому числі і тенденції по зростанню курсу іноземної валюти.

Також, помилковим є і посилання позивача на припинення поруки, адже, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредитних коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Оскільки, вимога позивачів про визнання кредитного договору недійсним є необґрунтованою, то і вимога про визнання договору іпотеки недійсним є також необгрунтованою та не підлягає до задоволення.

В даному випадку позивачами не надано жодних доказів порушення вказаних вимог при укладенні спірних договорів, тому відсутні підстави для визнання їх недійсними, а тому відсутні підстави для задоволення їх позовних вимог.

За вх. № 1447 від 25.01.2016 від представника ПАТ «Укрсоцбанк» надійшла заява про застосування позовної давності,з якої вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» з позовними вимогами не погоджується, вважає їх не обгрунтованими, а позов таким, що не може бути задоволений, зокрема, в зв`язку зі спливом строку позовної давності, адже, позовна давність за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що спірні договори були укладені 01.10.2008, тому позивачі мали право звернутись до суду для захисту своїх порушених прав протягом наступних 3 років, тобто до 01.10.2011, проте позов подано лише 01.09.2015, тобто позивачами пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даними позовними вимогами.

За вх. № 28245 від 28.11.2016 від представника ПАТ «Укрсоцбанк» надійшла зустрічна позовна заява, в якій зазначено, що між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту № 902/06-034-521, відповідно до якого позивач надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 50 00,00 доларів США зі сплатою, 15,00% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості до 30.09.2018. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за Дoгoвopoм кредиту 01.10.2008 між АКБ «Укрсоцбанк», позичальником та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №ДП 902/06-034-521, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту. Позивачем належним чином виконано свої зобов`язання, визначені п.п. 3.1. Договору кредиту, адже відповідачу відкрито позичковий рахунок в Уманському відділенні ЧОФ АКБ «Укрсоцбанк» та надано суму кредиту, а ОСОБА_1 не виконуються умови Договору кредиту, оскільки порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів. Неналежне виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем за Договором кредиту призвели до виникнення заборгованості, яка станом на 03.11.2016 згідно ї розрахунками заборгованості становить 40139,57 доларів США, що еквівалентно гривні в розмірі 1025914,26 грн. Враховуючи наявний договір поруки, позивач за зустрічним позовом просить стягнути заборгованість, яка виникла, з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно. Крім того, просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати в розмірі 15388,71 грн.

За вх. № 6429 від 19.03.2018 від представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк», в якому зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. В кредитному договорі сторони встановили як строк дії договору - 30 вересня 2018 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів до 10 числа кожного місяця, починаючи з листопада 2008 року. Графіками платежів, які є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов?язання, яке виникло на основі договору. З долучених документів вбачається, що ОСОБА_1 припинив сплачувати строкову заборгованість за кредитним договором в січні 2014 року, тому, у позивача за зустрічним позовом виникло право вимагати дострокове повернення кредиту та пред`явити вимогу до поручителів 12 січня 2013 року - наступний день після встановлення факту невиконання Договору кредиту № 902/06-034-521 від 01 жовтня 2008 року. Оскільки протягом визначеного терміну позивач не пред?явив вимоги до поручителя, то порука припинилася 13 липня 2014 року. Тому, у поданому відзиві представник відповідача за зустрічним позовом просить відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» в задоволені його позовних вимог, викладених в зустрічній позовній заяві від 21.11.2016 року, в частині пред`явлення позову до ОСОБА_2 , як поручителя.

За вх. № 6539 від 20.03.2018 від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк», в якому зазначено, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність складає три роки, а відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність за пенею складає один рік. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов?язань зі щомісячним погашенням платежів. Також, вказує, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови в позові. При цьому, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тому він просить застосувати позовну давність .

Також, у відзиві зазначено, що ОСОБА_1 має сумнів щодо його підпису в графі «Підпис отримувача» в заяві на видачу готівки. В прохальній частині позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідачів 23 312,00 доларів США заборгованості за кредитом, однак в Додатку 6 - Розрахунку заборгованості зазначено , що заборгованість за кредитом (залишок) в валюті станом на 01.11.2016 становить 9968,00. Таким чином, сума заборгованості за кредитом в прохальній частині на 13344,00 доларів США більша від фактичної. Заперечує також щодо позовної вимоги про нарахування та стягнення з нього пені в розмірі 7165,76 доларів США, адже згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня, тому вона не може бути нарахована в доларах, а також в такому розмірі, як нарахував банк. Отже, нарахування пені в іноземній валюті є незаконним, а тому не підлягає стягнення, тому він просить в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Разом з відзивом на зустрічну позовну заяву від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій вказано, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором лише в листопаді 2016 року тобто через 6 років і 5 місяців після виникнення в нього права на дострокове повернення кредитних ресурсів, тому в даному випадку необхідно застосувати строки позовної давності та відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» в задоволенні зустрічного позову з підстав пропущення строку позовної давності.

За вх. № 9134 від 12.04.2018 від представника ПАТ «Укрсоцбанк» надійшла відповідь на відзиви на зустрічну позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказано, що наведений висновок ОСОБА_1 з приводу виникнення у нього сумнівів щодо його підпису суперечить обставинам, викладеним у позовній заяві до ПАТ «Укрсоцбанк», адже, у позовній заяві про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, визнання договору поруки припиненим ОСОБА_1 стверджує, що між ним та банком 01.10.2008 укладено кредитний договір №902/06-034-521, відповідно до умов якого він отримав кредитні кошти у розмірі 50 000,00 доларів США. Також вказує, що після отримання кредитних коштів своєчасно сплачував грошові кошти на погашення боргу по кредиту та відсотків за його користування. Тобто, позичальник визнає факт укладання кредитного договору з банком, отримання грошових коштів та виконання взятих на себе зобов`язань. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що в прохальній частині позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідачів 23321,00 доларів США заборгованості за кредитом, однак, у стовбці 5 Розрахунку заборгованості зазначає, що заборгованість за кредитом (залишок) в валюті станом на 01.11.2016 становить 9 968,00 дол. США, у зв`язку з чим вважає, що сума заборгованості за кредитом в прохальній частині на 13 344,00 дол. США або в 2,3 рази більша від фактичної. Проте, він робить хибні висновки, адже, пунктом 2.10 кредитного договору визначено, що у разі непогашений позичальником заборгованості за кредитом та процентами у строки, визначені п. 1.1.1, 2.4 цього Договору, зазначена непогашена сума заборгованості за кредитом та процентами вважається простроченою та переноситься на відповідні рахунки для обліку простроченої заборгованості наступного робочого дня після спливу строку погашення кредиту (частини кредиту) та нарахованих процентів, обумовлених п. 1.1.1, 2.4 цього Договору. На виконання цього пункту кредитного договору ПАТ «Укрсоцбанк» проводить облік строкової та простроченої заборгованості за кредитом та процентами. У табличці 1 «Розрахунок заборгованості за кредитом (строкова заборгованість)» розрахунку заборгованості за кредитним договором, доданому до зустрічної позовної заяви, відображено нарахований борг за строковим тілом кредиту, який за період з 11.10.2016 по02.11.2016 становить 9 968,00 дол. США. В той же час у табличці 2 «Розрахунок заборгованості за кредитом (прострочена заборгованість)» за період з 11.10.2016 по 02.11.2016 зазначено прострочений борг за тілом кредиту в розмірі 13 344,00 дол. США. Отже, нарахована позивачем за зустрічним позовом заборгованість за кредитом у розмірі 23 312,00 дол. США є сумою заборгованості строкової та простроченої (9 968,00+13 344,00 = 23 312,00), що узгоджується з порядком нарахування заборгованості, визначеному умовами кредитного договору.

Крім того, позивач за зустрічним позовом не погоджується із заявленою ОСОБА_1 вимогою про застосування строків позовної давності, оскільки ОСОБА_1 вказує, що виходячи з розрахунку заборгованості він може з впевненістю заявити, що прострочення (порушення умов договору) виникали: з 11.06.2010 по 26.06.2010 - кількість днів прострочення - 45; з 11.03.2011 по 11.05.2011 - кількість днів прострочення - 60; а починаючи з 27.03.2012 по дату позову оплата проводилася з постійним простроченням. Тому він вважає, що право на звернення з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло ще 12.07.2010, 12.04.2011 та кожного наступного дня, після встановлення факту порушення виконання умов договору зі сторони відповідача.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором, доданого до зустрічної позовної заяви вбачається, що останні платежі ОСОБА_1 здійснено: за строковим тілом кредиту 11.12.2013 - 417 дол. США; за простроченим тілом кредиту 11.03.2014 - 417 дол. США; за відсотками 11.03.2014 - 333,00 дол. США. Тобто, із «Таблиці погашення нарахованих відсотків» розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що платежі на погашення боргу за відсотками ОСОБА_1 здійснював щомісячно, крім червня 2010 року та квітня 2011 року. Тому, враховуючи те, що платежі на погашення заборгованості за відсотками були регулярними і останній з них було здійснено 11.03.2014, а банк звернувся до суду з позовом до відповідачів 28.11.2016, позивачем за зустрічним позовом не було пропущено трирічного строку звернення до суду з вимогами до відповідачів. Перебіг трирічного строку позовної давності для звернення ПАТ «Укрсоцбанк» з позовними вимогами до відповідачів розпочався з 11.04.2014, тобто з невнесення ОСОБА_1 чергового платежу на погашення заборгованості та закінчився 04.2017, тобто подача банком зустрічного позову про стягнення заборгованості з відповідачів відбулася в межах трирічного строку позовної давності.

Щодо відзиву представника відповідача ОСОБА_2 на зустрічну позовну заяву, зазначає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Тобто, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. В даному випадку боржник, а відтак і поручитель, узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 30 вересня 2018 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. В разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з підпункту 1.1.1 кредитного договору, позичальник зобов`язався частково погашати заборгованість за кредитом, починаючи з листопада 2008 року, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного місяця, у сумі не менш як 417 доларів США. Відповідно до підпункту 3.1.2 Договору поруки у разі невиконання позичальником або поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, поручитель зобов`язаний відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством України може бути звернено стягнення. Останній платіж ОСОБА_1 сплатив 11 березня 2014 року, а наступний термін платежу за договором був визначений до 10 квітня 2014 року (включно), який він не здійснив, а тому з 11 квітня 2014 року несплачена заборгованість вважається простроченою. Тому, з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом. Тобто, банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 11 квітня 2014 року) пред`явити вимоги до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. При цьому, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. Закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.Цим правом скористався банк, звернувшись з зустрічним позовом до суду 28.11.2016, адже, порука припинилася лише в частині певних щомісячних платежів, а не в повному обсязі.У цьому випадку відлік строку, за який з ОСОБА_2 повинна бути стягнута заборгованість, розпочинається з 28.05.2016, тобто з дати, отриманої шляхом віднімання від 28.11.2016 шість місяців назад, і не може звільняти поручителя від відповідальності за майбутні платежі, 6-місячний строк сплати по яких ще не сплинув.Банк вимоги до поручителя в межах 6 місяців по кожному щомісячному платежу не пред`являв, порука ОСОБА_2 по платежам, нарахованим до 28.05.2016, припинилася, тому з поручителя підлягає стягненню заборгованість, що нарахована починаючи з 28.05.2016.

За вх. № 23754 від 02.10.2019 від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшла заява про закриття провадження за зустрічним позовом мотивована тим, що його представником ОСОБА_3 отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості № 128957398, з якої вбачається, що 21.06.2018 об 13:00:11 державним реєстратором Каленчуком Микитою Андрійовичем Черкаської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» проведено реєстрацію зміни власника на квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (номер запису про право власності 26743461). Власник: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», . Підставою виникнення права власності є повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 131/18, виданий 02.03.2018, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; Рекомендоване повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 02.03.2018р., видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; Договір кредиту, серія та номер: 902/06-034-521, виданий 01.10.2008, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; Іпотечний договір, серія та номер: 902/06-034-521, виданий 01.10.2008, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк; Довіреність, серія та номер: НМО242066, виданий 16.11.2017, видавник: приватний нотаріус Саваріна О.Є. Підставою для внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41738178 від 22.06.2018 08:50:59, Каленчука Микити Андрійовича Черкаської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості». Тобто, скористувавшись своїм правом, наданим йому статтями 36 та 37 «Закону України «Про іпотеку», ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнив свої вимоги за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Тому, після врегулювання боргових зобов`язань за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, визначеному статтею 37 Закону України про іпотеку» такі зобов`язання припинилися на підставі вимог Закону. Листом від 07.05.2019 року за № 04.3-02/96-2504 банком повідомлено, що на момент набуття ним права власності на предмет іпотеки було виконано анулювання (прощення) кредитної заборгованості за Договором кредиту № 902/06-034-521 від 01.10.2008. Із зазначеного вбачається, що за зустрічним позовом відсутній предмет спору, тому воно підлягає закриттю.

Від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Косменюка О.М. надійшла заява, в якій він підтримує заявлений позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, просить його задовольнити, а також, просить справу розглядати у їх відсутність.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача за первісним позовом АТ «Альфа-БАНК» Луньова А.Г. в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду телефонограму, в якій просить справу розглядати у її відсутність. Крім того, в матеріалах справах наявна заява ОСОБА_4 про розгляд справи у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 01.10.2008 між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 902/06-034-521, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 50 000, 00 доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами. ОСОБА_1 кредит отримував як фізична особа, що передбачено вступною частинок Кредитного договору, тому такий кредит є споживчим. Крім того, 01.10.2008 між банком та ОСОБА_2 для забезпечення виконання умов Кредитного договору укладено договір поруки № ДП902/06-034-521, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком за належне виконання умов Кредитного договору ОСОБА_1 . Також, 01.10.2008 між банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 902/06-034-521, відповідно до умов якого ОСОБА_2 , в якості забезпечення виконання умов Кредитного договору, передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Після отримання кредиту позивач ОСОБА_1 своєчасно сплачував грошові кошти на погашення боргу по кредиту та відсотків за його користування. Однак, у зв`язку із зміною курсу іноземних валют відносно гривні відповідач поступово припинив сплату кредитних коштів. Вважає,що працівники банку спонукали його отримати кредит саме в доларах США, та при цьому йому не було роз`яснено всіх ризиків при отриманні кредиту в іноземній валюті, тому про своє порушене право він дізнався лише у 2015 році, тоді і звернувся з позовом до суду.

Позивач ОСОБА_2 не заперечує того, що в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору 01.10.2008 між нею та банком було укладено договір поруки, відповідно до якого вона взяла на себе зобов`язання відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та можливих штрафних санкцій. Проте, після укладення договору поруки, вона не отримувала жодного листа банку, в якому повідомлялось би про порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору. Лише під час підготовки документів для звернення з позовом до суду ОСОБА_1 особисто повідомив, що з квітня 2014 року він припинив сплату коштів на погашення кредиту, оскільки значно збільшився курс долара США відносно гривні і він не має реальної можливості сплачувати кредит.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Покутній О.В. подав до суду заяву від 27.01.2016 про застосування позовної давності, в якій просить застосувати позовну давність до позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ухвали суду від 26.10.2021 було залучено акціонерне товариство «Альфа-Банк», в якості правонаступника відповідача (позивача) - ПАТ «Укрсоцбанк» до участі у даній справі.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, строк позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір та Договір поруки між банком та позивачами за первісним позовом були укладені 01.10.2008.

Після отримання кредитних коштів ОСОБА_1 своєчасно сплачував грошові кошти на погашення боргу по кредиту та відсотків за його користування. Він був ознайомлений з умовами укладеного договору, що підтверджується інформацією про умови кредитування фізичних осіб, яка містить умови кредитування та особисто підписана позичальником, який підтвердив, що ознайомлений з інформацією щодо наявних в АКБ «Укрсоцбанк» схем кредитування, їх умов, відмінностей між ними, в тому числі стосовно зобов`язань позичальника, їх перевагами та недоліками, а також щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту та отримав всі необхідні роз`яснення. Зазначений документ містив умови кредитування в залежності від обраної позичальником валюти: гривні, долара США чи ЄВРО. Не зважаючи на це, позичальник сам обрав отримання кредиту в доларах США, про що підписав відповідну заяву. Матеріали кредитної справи містять і попередній розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, на якому також наявний підпис позичальника, що підтверджує його ознайомлення з розписом сукупної вартості кредиту, значенням реальної процентної ставки та абсолютним значення подорожчання кредиту. Також, матеріали кредитної справи містять запит на отримання кредиту підписаний особисто позичальником, який засвідчив, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне, про особу та місцезнаходження банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту. Позичальник власним підписом засвідчив про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої банком йому інформації, як про особу і місцезнаходження банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту. Позичальник погодився з умовами вказаного договору, про що свідчить його підпис на самому договорі. При підписанні договору позичальник мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв`язку з чим і погодився на його укладання шляхом підписання договору. За таких обставинах власні дії позичальника що виразилися у підписанні кредитного договору та здійсненні напису щодо ознайомлення з його умовами і відсутністю претензій, здійснення часткового погашення кредиту та передбачених договором виплат, є підтвердженням ознайомлення позивача ОСОБА_1 зі змістом укладеної ним угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цим договором. Протягом декількох років ОСОБА_1 повертав кредит і не допускав порушення умов кредитного договору.

Враховуючи вище викладене та те, що оскаржувані договори були укладені 01.10.2008, а позов подано у 2015 році, тому суд вважає, що позивачами пропущений строк позовної давності.

До заявлених вимог про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, визнання договору поруки припиненим застосовується позовна давність у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення ЄСПЛ від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 51; рішення ЄСПЛ від 20.09.2011 року в справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», п. 570).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 27.06.2018 в справі № 61-/894/16-ц (провадження № 61-5386св18) Верховний Суд сформулював такі висновки щодо застосування ст. 261 ЦК України: «аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо».

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка в повній мірі кореспондується із приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строків позовної давності, що передбачені вимогами ст. 72 СК України.

Підстав для поновлення позивачу строку позовної давності суд не вбачає, адже з відповідною заявою позивач та його представник до суду не зверталися.

Що стосується зустрічного позову акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд зазначає наступне.

Позивач за зустрічним позовом АТ «Альфа-Банк» просить стягнути з відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 902/06-034-521 від 01.10.2008.

Проте, в матеріалах справи наявні Відомості з Державного реєстру речових правна нерухоме майно, з яких вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на підставі звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме вказаної квартири, з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 902/06-034-521 від 01.10.2008.

Відповідно до листа начальника відділу претензійної роботи АТ «Укрсоцбанк» Нікандрова О.І. від 07.05.2019, зі сторони АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 претензій за Договором кредиту № 902/06-034-521 від 01.10.2008 не має, у зв`язку з тим, що Банк в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», скористався своїм правом та задовольнив свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

На момент набуття Банком права власності на предмет іпотеки було виконано анулювання (прощення) кредитної заборгованості за Договором кредиту № 902/06-034-521 від 01.10.2008, в розмірі 884929,00 грн.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у ст. 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на наведений підхід Великої Палати Верховного Суду Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 відступила від висновку, сформульованого Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, щодо того, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе лише у випадку, коли предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. У постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що суд управі закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Предмет спору у вказаній справі за зустрічним позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості припинив своє існування з моменту реєстрації права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 на підставі звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 902/06-034-521 від 01.10.2008.

Зважаючи на те, що між сторонами справи не залишилося неврегульованих питань, провадження у справі за зустрічним позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 258, 255, 259, 263-264 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, визнання договору поруки припиненим відмовити.

Провадження за зустрічним позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - закрити.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.04.2017, на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 12 травня 2022 року.

Головуючий суддя Валентина Леонідівна Гудзенко