ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/686/22 Справа № 210/5994/21 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 210/5994/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2021 року, яке ухвалено суддею Вікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості про дату складення повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про стягнення моральної шкоди посилаючись на те, що він з 12.07.1971 року по 28.03.2007 року працював токарем 6, 7 розрядів на Криворізькому металургійному заводі ім. Леніна, який реорганізований в Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», у теперішній час ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

19 травня 1997 року з позивачем, під час виконання трудових обов`язків, стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, забитої рани обличчя, перелому верхньої щелепи. Відповідачем складено Акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві. Висновком ВТЕК від 11.11.1997 року позивачу встановлено первинно втрату професійної працездатності в розмірі 60% та встановлена третя група інвалідності, останнім переоглядом МСЕК від 10.11.2005 року встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково.

У зв`язку із вказаним трудовим каліцтвом позивач відчуває не тільки фізичні страждання: головний біль з відчуттям тиску на очі, заніміння лівої половини обличчя, дзвін у вухах, а й моральні: головний біль та дзвін у вухах не дають спокійно відпочивати, постійно приходять думки, що отримані травми неможливо вилікувати, стан здоров`я не поліпшується, що викликає страждання і переживання. Порушено звичний для нього спосіб життя, наслідки нещасного випадку вимагають додаткових зусиль для організації його життя, порушено нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості вести активне життя.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, та йому завдана моральна шкода, оскільки останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, тому просив суд стягнути з відповідача 250 000 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача 80 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта судом не враховано, що позивач відчуває не тільки фізичні страждання, такі як головний біль з відчуттям тиску на очі, заніміння лівої половини обличчя, дзвін у вухах, а й моральні - головний біль та дзвін у вухах не дають спокійно відпочивати, постійно приходять думки, що отримані травми неможливо вилікувати, стан здоров`я не поліпшується, що викликає страждання і переживання. Порушено звичний для нього спосіб життя, наслідки нещасного випадку вимагають додаткових зусиль для організації його життя, порушено нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості вести активне життя.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить змінити рішення суду першої інстанції та зменшити суму стягнення до 40 000 грн. посилаючись на те, що причиною нещасного випадку, серед іншого, є порушення самим позивачем Інструкції з охорони праці при холодній обробці металів та металорізальних верстатах ВТІ-244-01-86. З висновків МСЕК вбачається покращення здоров`я позивача - з 60% втрати професійної працездатності первинно до 25%, під час останнього переогляду.

Крім того представник відповідача вважає, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим, завищеним та необґрунтованим.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Стаднік Я.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача, просила її задовольнити та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 12.07.1971 року по 28.03.2007 року ОСОБА_1 працював токарем 6, 7 розряду на Криворізькому металургійному заводі ім. Леніна, який реорганізований в Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України , що вбачається з записів у трудовій книжці (а.с.6,7).

19.05.1997 року, близько 08 год. 45 хв. з позивачем, під час виконання трудових обов`язків, стався нещасний випадок за наступними обставинами: по завданню майстра ОСОБА_3 токар ОСОБА_1 виконував роботи по обробці вкладишів діаметром 290мм вагою 8кг на верстаті моделі 1М636Ф101. ОСОБА_1 ненадійно закріпив вкладиш у патроні, увімкнув привод верстату. При цьому вкладиш вирвало з патрону і він вдарив ОСОБА_1 в обличчя, чим причинив відкритий перелом кісток носу, забиту рану обличчя, перелом верхньої щелепи. Підприємством складено Акт №39/2 від 22.05.2007 року про нещасний випадок на виробництві (форми Н-1) (а.с.8,9).

В пункті 13 Акту № 39/2 від 22.05.2007 року визначено осіб, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів - майстер ОСОБА_4 , токар ОСОБА_1 (а.с.9).

Висновком ВТЕК від 11.10.1997 року позивачу встановлено первинно втрату професійної працездатності - трудове каліцтво в розмірі 60% з 11.10.1997 року. Інвалідність - третя група (а.с.10).

Висновком ВТЕК від 21.10.1998 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності - трудове каліцтво в розмірі 40% з 01.10.1998 року. Інвалідність - третя група (а.с.10).

Висновком ВТЕК від 19.10.1999 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності - трудове каліцтво в розмірі 25% з 01.10.1999 року. Інвалідність не встановлено (а.с.11).

Наступними переоглядами ЛТЕК 25.10.2001 року, 15.10.2002 року, 18.10.2003 року у позивача підтверджено ступінь втрати професійної працездатності - трудове каліцтво в розмірі 25%, інвалідність не встановлювалася (а.с.12, 13).

Висновком МСЕК від 10.11.2005 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності - трудове каліцтво в розмірі 25% з 01.10.2005 року, безстроково (а.с.14).

У зв`язку з наслідками травми, отриманої на виробництві, позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.15, 16).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача, та погоджується з визначеним судом розміром морального відшкодування, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком ВТЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності 11.11.1997 року, тобто встановлено наявність ушкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою Кабінету міністрів України № 472 від 23.06.1993 року.

У відповідності до положень п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК України, у редакції від 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК України, у редакції від 1963 року, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці», мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи,та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК України про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у Постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014року.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», мінімальна заробітна плата у місячному розмірі, станом на час розгляду справи в суді першої інстанції, становить 6 000 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 30 000 грн., а максимальний 1 200 000 грн.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Із матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він відчуває моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя та тягнуть за собою відчуття болю.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого ушкодження, відсоток втрати ним первинно професійної працездатності в розмірі 60 % та визнання його особою з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, взагалі можливість такого відновлення, з огляду на встановлення відсотка втрати професійної працездатності.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційних скаргах сторін по справі, у зв`язку з чим колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг такими, що не заслуговують на увагу.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: