Справа № 462/1055/19 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М.
Провадження № 22-ц/811/1749/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 14 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Львівська міська рада про скасування розпорядження, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міськради від 07 квітня 2016 року № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_3 ».

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що спір виник щодо приміщення загального користування - холу на другому поверсі гуртожитку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Залізнична районна адміністрація Львівської міськради незаконно погодила ОСОБА_3 переобладнання її житлового приміщення за рахунок приєднання частини приміщення (холу) загального користування, що перешкоджає позивачу у належному користуванні цим приміщенням. Спірний хол протягом усього часу існування гуртожитку використовувався і дотепер використовується для забезпечення побутових потреб мешканців правої сторони другого поверху зазначеного гуртожитку, а саме для зберігання їх особистих речей, робочого інвентарю. Тобто, це приміщення використовувалося для цілей, передбачених статтею 1-1 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», та є допоміжним приміщенням гуртожитку. Оспорюваним розпорядженням надано ОСОБА_3 приміщення загального користування (допоміжне приміщення гуртожитку) - хол, яке згідно з чинним законодавством не може передаватися в особисте користування чи у власність без згоди усіх мешканців будинку (гуртожитку), а тому таке розпорядження є незаконним та має бути скасоване. Вказане приміщення відповідачка зайняла самовільно, тому Залізнична районна адміністрація Львівської міськради не мала повноважень всупереч волі мешканців другого поверху гуртожитку погоджувати його переобладнання під житлове приміщення. Надання дозволу ОСОБА_3 на переобладнання спірного приміщення загального користування суттєво порушує права майже десяти сімей - мешканців правої сторони другого поверху гуртожитку на користування цим єдиним приміщенням, де зберігаються їх особисті речі та робочий інвентар. Згоди на передачу спірного приміщення - холу у власність чи користування ОСОБА_3 ні позивач як співвласник допоміжних приміщень гуртожитку, ні інші мешканці гуртожитку не надавали. Співвласники допоміжних приміщень у гуртожитку зобов`язані не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні такими приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Відтак, просив скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 07.04.2016 року № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_3 » та стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Львівська міська рада про скасування розпорядження відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не дослідив та не надав оцінки інвентаризаційній справі на гуртожиток по АДРЕСА_1 , відповідно до якої спірне приміщення під літерою LХІІ при побудові гуртожитку, та в подальшому мало статус «кімнати відпочинку», яка призначена для користування всіма мешканцями гуртожитку. Крім того, суд не надав жодної оцінки постанові Львівською апеляційного суду від 29.01.2019 року у справі № 462/3471/16-ц, якою встановлено факти, які мають преюдиційне значення у даній справі, а саме вказаною постановою було встановлено факт, що спірне приміщення є приміщенням загального користування, яким мають право користуватися всі мешканці гуртожитку, а відтак будь-яке обмеження прав мешканців на користування вказаним приміщенням порушує права всіх мешканців гуртожитку. Вважає, що суд першої інстанції не врахував висновки, викладені в постановах Верховного Суду про те, що допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення гуртожитку незалежно від наявності в них того чи іншого обладнання чи комунікацій, а також висновок Верховного Суду про те, що мешканці будинку є співвласниками спільних допоміжних приміщень в силу закону, та їх право власності не потребує підтвердження жодними іншими правовстановлюючими документами. Тому мешканці гуртожитку є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними усіма нежитловими приміщеннями гуртожитку, в т.ч. і технічними приміщеннями. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України у справі №1-2/2004р. від 02.03.2004 року та ч.2 ст.382 ЦК України, ОСОБА_3 не може бути власником сходової частини будинку чи сходового маршу, нежитлових та допоміжних приміщень, розташованих поруч з ними, які призначені для спільного використання усіх власників чи користувачів квартир у зазначеному гуртожитку, а у випадку доцільності оформлення права власності на таке приміщення, обов`язковою є згода усіх власників квартир даного поверху, чого остання не отримала. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань влаштування мансард, надбудови поверхів. Таким чином, питання щодо згоди власників квартир - співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку на надбудову поверхів, влаштування мансард та інших приміщень з використанням при цьому конструктивних елементів будинку, як і на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо), має вирішуватися відповідно до законів про власність та інших законів України, передусім Цивільного кодексу України. Зазначає, що при вирішенні спору по суті суд першої інстанції не врахував, що ухвалою Львівської міської ради № 108 від 29.07.2010 року «Про затвердження Положення про порядок приєднання допоміжних приміщень», затверджено Положення, яке визначає порядок приєднання вільних допоміжних приміщень до приміщень квартир через безоплатну передачу власникам квартир, громадянам, які проживають за договором найму державного житлового фонду, громадянам та юридичним особам - власникам житлових приміщень та не стосується приєднання вільних допоміжних приміщенеь в гуртожитках.

Відтак, судом зроблено помилковий висновок, що спірне приміщення не є спільними допоміжним приміщенням гуртожитку, та його передача в особисте користування ОСОБА_3 не порушує прав позивача та інших мешканців гуртожитку.

Просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позов задоволити.

У засіданні суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просили скаргу задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_13 проти скарги заперечили.

Представники Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - Іваненко О.В. та Львівської міської ради проти скарги заперечили.

Треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 скаргу підтримали.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судове рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом.

Встановлено, що рішенням Львівської міської ради № 962 від 20.12.2013 «Про передачу гуртожитку по АДРЕСА_1 від відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця», гуртожиток по АДРЕСА_1 передано у власність територіальної громади м. Львова (т.1 а.с.12).

Ухвалою Львівської міської ради № 3192 від 20.03.2014 прийнято у власність територіальної громади АДРЕСА_1 від відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» (т.1 а.с.13).

Ухвалою Львівської міської ради № 4121 від 20.11.2014 ( п.1) надано дозвіл на приватизацію житлових і нежитлових (допоміжних) приміщень у гуртожитку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14).

Згідно Витягу з протоколу №14 засідання міжвідомчої комісії від 28.04.2015 за наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 погоджено переобладнання частини холу загального користування під літ. LХІІ загальною площею 38.0 кв.м на II поверсі під житлове приміщення відповідно до проекту, розробленого ФОП ОСОБА_14 , в якому буде обладнано житлову кімнату пл. 11,2 к.м, коридор пл. 2,73 кв. м, поєднаний санвузол пл. 3,53 кв.м (т.1 а.с.20).

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 211 від 07.04.2016 затверджено висновок міжвідомчої комісії - протокол № 11 від 05.04.2016 року § 3; ОСОБА_3 , наймачу житлового приміщення АДРЕСА_2 , погоджено завершення самочинно розпочатих робіт з переобладнання частини холу загального користування під літ. LХІІ на ІІ поверсі під житлове приміщення відповідно до проекту, розробленого ФОП ОСОБА_14 ; зобов`язано ОСОБА_3 переплановані житлові приміщення здати в експлуатацію у встановленому порядку (т.1 а.с.11, 22).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що згідно ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», визначальним для віднесення приміщень до допоміжних є відповідність такого приміщення критеріям: тобто цільове призначення цих приміщень: 1. забезпечення експлуатації гуртожитку; 2. побутове обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців. Відтак, для того щоб визначити чи є спірний хол допоміжним приміщенням, слід перш за все встановити чи знаходитися у ньому технічне обладнання гуртожитку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація останнього є неможливою, а також чи використовується дане приміщення або якась з його частин для побутового обслуговування гуртожитку і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців. Згідно поверхового плану гуртожитку у АДРЕСА_1 , в приміщенні спірного холу під літ. LXII відсутнє будь - яке технічне обладнання гуртожитку, без доступу до якого експлуатація та обслуговування побутових потреб мешканців останнього є неможливим (т.1 а.с. 197) Позивачем не надано будь-яких відомостей, які б підтверджували, що у спірному холі знаходяться інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо, без доступу до якого експлуатація останнього є неможливою. Згідно витягу з протоколу № 21 від 10.12.2014 року, витягу з протоколу № 14 засідання міжвідомчої комісії від 28.04.2015 року, витягу з протоколу № 4 від 30.07.2015 року, витягу з протоколу № 11 засідання міжвідомчої комісії від 05.04.2016 року - відповідачу ОСОБА_3 надано згоду міжвідомчої комісії при виконкомі Львівської міської ради про можливість використання частини нежитлового приміщення на другому поверсі під літ. LХІІ (пл.18,5 кв.м.) у гуртожитку по АДРЕСА_1 як житлового приміщення.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, зважаючи на наступне.

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи на будинку АДРЕСА_1 , приміщення під літерою LXІІ значиться як кімната відпочинку (ст.11 інв. справи).

Постановою Львівського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_3 , про скасування розпорядження встановлено, що приміщення під літерою LXІІ в є кімнатою відпочинку гуртожитку, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень пункту 1 статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (пункт 1 статті 1).

Допоміжні приміщення передаються у спільну сумісну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах безоплатно і окремо приватизації не підлягають (пункт 7 Положення).

Рішенням Конституційного Суду України від 9 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_15 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Отже, законодавством не передбачено механізм передачі у власність громадян окремо допоміжних приміщень будинку шляхом приватизації, викупу тощо, також як і право власників квартир багатоквартирних будинків на розпорядження своєю частиною зазначених приміщень.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку - технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках (частина друга статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» . Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що оскаржуваним розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Щербик Галиніі Іванівні погоджено завершення самочинно розпочатих робіт з переобладнання частини холу загального користування гуртожитку без погодження з іншими мешканцями гуртожитку, зокрема позивачем ОСОБА_1 та третіми особами у справі.

З наведених мотивів, рішення суду слід скасувати, ухвалити у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволити. Розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міськради від 07 квітня 2016 року № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_3 » - скасувати.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 14 квітня 2021 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Львівська міська рада про скасування розпорядження задоволити.

Розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міськради від 07 квітня 2016 року № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_3 » - скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 травня 2022 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: О. М. Ванівський

О. Я. Мельничук