Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
757/8029/22-ц: Цивільні справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах, що виникають із трудових правовідносин, з них.
Надіслано судом: 30.11.2022. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Номер судового провадження: 2-9189/22
печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8029/22-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судового засідання - Рябошапко М.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»

третя особа - Професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України - про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому, просила суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати зі збереженням міжрозрядних і міжпрофесійних співвідношень, шляхом підвищення рівня заробітної плати не менше 25 відсотків щороку, згідно абзацу 2 п. 3.2.1 Галузевої угоди, укладеної між Державної адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки (із змінами і доповненнями від 29 грудня 2018 року), починаючи з 09 січня 2019 року та до 31 грудня 2021 року. Стягнути з відповідача судовий збір в сумі 992, 40 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 01 липня 2019 року Галузевою угодою та Колективним договором виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Південно-Західна залізниця», Акціонерного товариства «Укрзалізниця», а саме: Державної адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки з внесеними змінами і доповненнями, продовженими дій угод) Додаток №1 до вказаної Галузевої угоди передбачені всі види доплат, надбавок, премій та переліку до додатку №1 до неї.

Згідно вказаної угоди розмір заробітної плати повинен був підвищуватись на 25%, шляхом перегляду тарифних сіток і посадових окладів зі збереженням міжрозрядних та міжпрофесійних співвідношень, але не рідше одного разу на рік, однак відповідач не виконує умови угоди, порушуючи права працівників.

Позивач указувала, що вона неодноразово зверталась до відповідача щодо підвищення її заробітної плати відповідно до умов вищезазначеної угоди, однак листами відповідача їй відмовлено у збільшенні заробітної плати, тим самим не виконано пп. 3.2.1, 3.2.2 Галузевої угоди, чим за її підрахунком відповідач має перед нею значну суму боргу.

На підставі наведеного, позивач просила про задоволення позову.

Ухвалою судді від 18 лютого 2022 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

06 вересня 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив, згідно з яким відповідач заперечує проти задоволення позову та вказує про те що розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюється з урахуванням вимог, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оплату праці».

В той же час, виходячи з аналізу норм Законів України «Про соціальний діалог в Україні» та «Про колективні договори і угоди» конкретний розмір тарифних ставок (окладів) працівників, а також періодичність та порядок перегляду саме конкретних тарифних ставок (окладів) кожного працівника не є предметом регулювання галузевої угоди.

Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить задовольнити у повному обсязі. Просить справу слухати у її відсутність.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Позивач працює у виробничому підрозділі Коростенської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», з 11 грудня 2020 року переведена на посаду комерційного агента станції Шатрище з окладом 5291 грн.

Згідно з довідкою про заробітну плату позивача за 2019 рік заробітна плата позивача по грудень 2019 року складалася: з оплати почасовиків (оклад) у сумі 5291 грн, вечірні виплати в сумі 183,42 грн, за додаткову роботі - 423,28 грн, додаткову роботу в нічний час - 790,12 грн, виплати за вислугу - 1058,20 грн, щомісячної премії керівників - 1325,40 грн, оплати технічного навчання працівників - 203, 50 грн, матеріальної допомоги - 50 грн, а всього - 9324,92 грн.

14 грудня 2001 року між Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), як органом управління залізничним транспортом, та профспілками, що діють в галузі, в особі їх виборних органів (профспілки), що разом іменуються Сторонами Галузевої угоди, була укладена Галузева угода на 2002-2006 роки з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин залізничників.

АТ «Укрзалізниця» є правонаступником всіх прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця).

У подальшому до Галузевої угоди неодноразово вносили зміни.

Зокрема, 5 травня 2008 року пункт 3.2.1. Галузевої угоди (Зобов`язання Укрзалізниці) був змінений та викладений у наступній редакції: «домагатися забезпечення мінімальної заробітної плати в галузі за відпрацьовану місячну норму робочого часу не нижче прожиткового мінімуму на працездатну особу. Домагатися підвищення заробітної плати залізничників не нижче темпів зростання заробітної плати в галузях економіки та забезпечувати підвищення рівня заробітної плати не менше, ніж на 25 відсотків щороку. Вживати заходів щодо щорічного збільшення частки працівників, які отримують заробітну плату вищу за розмір двох прожиткових мінімумів.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що пунктом 3.2.2. Галузевої угоди передбачений обов`язок Укрзалізниці здійснювати підвищення заробітної плати шляхом перегляду тарифних ставок і посадових окладів зі збереженням міжрозрядних та міжпрофесійних співвідношень, але не рідше одного разу на рік.

На звернення ОСОБА_1 від 23 грудня 2021 року про невиконання положень Галузевої угоди та не підвищення окладу на 25% кожного року, починаючи з травня 2019 року, АТ «Українська залізниця» надано відповідь від 18 січня 2021 року, що наказом від 21 червня 2019 року № 418 положення про оплату праці буде викладено в новій редакції та введено в дію 01 липня 2019 року. даним положенням буде передбачено нові тарифні та посадові оклади, які проти попередньо діючих будуть підвищені за переважною більшістю професій на 10%.

Також 14 січня 2022 року АТ «Укрзалізниця» надало позивачу відповідь про те, що додаткового підвищення заробітної плати в 2019-2021 роках та годинних тарифних ставок та схем посадових окладів у 2019 році фінансовим планом товариства не передбачено з невиконанням плану, з розпорядження Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року №592-р та Постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №735.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Статтею 5 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Засади розробки, укладення та виконання колективних договорів і угод з метою сприяння регулюванню трудових відносин та соціально-економічних інтересів працівників і роботодавців визначаються Законом України «Про колективні договори і угоди».

Згідно ч. 2 ст. Закону України «Про колективні договори і угоди» сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог.

Статтею 4 Закону України «Про соціальний діалог в Україні» передбачено, що соціальний діалог здійснюється на національному, галузевому, територіальному та локальному (підприємство, установа, організація) рівнях на тристоронній або двосторонній основі. До сторін соціального діалогу на галузевому рівні належать - профспілкова сторона, суб`єктами якої є всеукраїнські профспілки та їх об`єднання, що діють у межах певного виду або кількох видів економічної діяльності; сторона роботодавців, суб`єктами якої є всеукраїнські об`єднання організацій роботодавців, що діють у межах певного виду або кількох видів економічної діяльності; сторона органів виконавчої влади, суб`єктами якої є відповідні центральні органи виконавчої влади.

Тобто, галузева (міжгалузева) угода є складовою частиною договірного регулювання заробітної плати.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що угодою на галузевому рівні регулюються галузеві норми, зокрема щодо: нормування і оплати праці, встановлення для підприємств галузі (підгалузі) мінімальних гарантій заробітної плати відповідно до кваліфікації на основі єдиної тарифної сітки по мінімальній межі та мінімальних розмірів доплат і надбавок з урахуванням специфіки, умов праці окремих професійних груп і категорій працівників галузі (підгалузі); встановлення мінімальних соціальних гарантій, компенсацій, пільг у сфері праці і зайнятості; трудових відносин; умов і охорони праці; житлово-побутового, медичного, культурного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку; умов зростання фондів оплати праці; встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; заборона дискримінації.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Позивачем суду першої інстанції не наданий колективний договір, укладений на підприємстві, де працює позивач, а також не заявлено клопотання про його витребування, у разі неможливості надати цей доказ.

Разом з цим, саме у колективному договорі визначаються конкретний розмір тарифних ставок (окладів) працівників, а також періодичність та порядок перегляду тарифних ставок (окладів) кожного працівника.

Пунктом 1.4 Галузевої угоди визначено, що угода встановлює для працівників галузі мінімальні і обов`язкові для врахування на подальших рівнях колективних переговорів галузеві норми в оплаті і умовах праці, пільги, трудові та соціальні гарантії.

За змістом пункту 3.2.1 Галузевої угоди Укрзалізниця взяла на себе зобов`язання домагатися підвищення заробітної плати залізничників, а не підвищувати посадові оклади працівників.

Доводи позивача, що вказаний пункт Галузевої угоди передбачає щорічне підвищення саме його окладу на 25 відсотків, є безпідставними, оскільки таких положень зазначений пункт не містить.

Також позивачем не надано доказів, як саме змінювалася її заробітна плата протягом спірного періоду, враховуючи щомісячну виплату премій та інших додаткових виплат, які відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оплату праці» входять до структури заробітної плати.

Крім того, згідно п. 20 Статуту АТ «Українська залізниця», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 2 вересня 2015 року, товариство діє на принципах повної господарської самостійності і самоокупності, несе відповідальність за наслідки своєї господарської діяльності та виконання зобов`язань. Фінансово-господарська діяльність товариства провадиться відповідно до фінансового плану, який складається товариством згідно із законодавством, погоджується наглядовою радою та затверджується загальними зборами товариства. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України.

Пунктом 153 Статуту визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (міжгалузевими) угодами.

Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України - про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 листопада 2022 року.

Суддя О.Л. Бусик

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...