Провадження №2/521/327/22
31 травня 2022 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючий суддя Плавич І.В.,
секретар судового засідання Дукіна Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності,-
В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності.
В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що він є власником частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 27.03.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. за номером в реєстрі №493, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 9210170.
Власником іншої частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , яка після отримання оформлення спадщини зареєструвала шлюб і змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».
Квартиру АДРЕСА_1 позивач та відповідачка ОСОБА_3 отримали у спадщину після смерті їх батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті батька він та відповідачка отримали у спадщину частину квартири АДРЕСА_2 по частки кожному. При цьому відповідачка за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.10.2017 року (справа №521/5031/16-ц) його право власності на частку у квартирі припинила й визнала на цю частку право власності.
Таким чином, відповідачка має у особистій власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 41,1 кв. м., в якій проживає та зареєстрована.
Квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 39,5 кв. м., в цілому складається з однієї житлової кімнати площею 23,8 кв. м., кухні площею 6,2 кв. м., санвузла площею 2,7 кв. м., коридору площею 2,0 кв. м., передпокою площею 3,3 кв. м., лоджії
площею 1,5 кв. м., що підтверджується Технічним паспортом, складеним 11.08.2005 року КП «ОМБТІ та РОН».
З часу набуття права власності, позивач утримує цю квартиру, витрачає кошти на сплату комунальних послуг та поліпшення цього майна. Відповідачка всупереч вимогам ст. 322 ЦК України, відповідно до яких власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, своє майно не отримує: не проводить поточні ремонти для збереження жилого стану квартири, комунальні послуги не сплачує та взагалі належним їй майном не користується.
Вважає, що частка відповідачки в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне користування майном є неможливим й при цьому припинення права власності на цю квартиру не завдасть відповідачці та членам її сім`ї істотної шкоди.
Згідно Висновку №067/2020 будівельно технічного та оціночно будівельного експертного дослідження квартири АДРЕСА_1 , складеного 28.08.2020 року ПП «Одеський науково дослідницький центр експертних досліджень ім.. Скибинського С.С.» експертом ОСОБА_6 , частину вартості квартири складає 271 732,00 гривень.
При цьому експертним дослідженням експерт прийшов до висновку про те, що відповідно до вимог нормативно технічних актів неможливо з технічної точки зору розділити вищевказану квартиру в натурі, так як відсутня технічна можливість кожному із співвласників влаштувати ізольовану та забезпечену окремим входом (виходом), як мінімум однокімнатну житлову квартиру, площею 28 кв. м., яка б своїми показниками (об`ємно планувальним рішенням, складом приміщень, площею, забезпеченістю інженерним обладнанням) відповідала чинним вимогам нормативних документів.
Просить надати дозвіл позивачу внести на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області грошову суму у розмірі 271 732,00 грн.
Припинити право власності ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_1 зі стягненням із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартості частини квартири у розмірі 271 732, 00 грн.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , що в цілому складається з однієї житлової кімнати загальною площею 39,5 кв. м., в тому числі житловою площею 23,8 кв. м.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи: судового збору у розмірі 2717, 32 грн., вартість робіт по проведенню експертного дослідження 5000,00 грн.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином та своєчасно.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним сином та своєчасно. Відзив у визначений судом строк відповідач не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК.
Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 27.03.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. за номером в реєстрі №493, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 9210170.
Власником іншої частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , яка після отримання оформлення спадщини зареєструвала шлюб і змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».
Квартиру АДРЕСА_1 позивач та відповідачка ОСОБА_3 отримали у спадщину після смерті їх батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 39,5 кв. м., в цілому складається з однієї житлової кімнати площею 23,8 кв. м., кухні площею 6,2 кв. м., санвузла площею 2,7 кв. м., коридору площею 2,0 кв. м., передпокою площею 3,3 кв. м., лоджії
площею 1,5 кв. м., що підтверджується Технічним паспортом, складеним 11.08.2005 року КП «ОМБТІ та РОН».
Згідно Висновку №067/2020 будівельно технічного та оціночно будівельного експертного дослідження квартири АДРЕСА_1 , складеного 28.08.2020 року ПП «Одеський науково дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» експертом ОСОБА_6 , частину вартості квартири складає 271 732,00 гривень.
При цьому експертним дослідженням експерт прийшов до висновку про те, що відповідно до вимог нормативно технічних актів неможливо з технічної точки зору розділити вищевказану квартиру в натурі, так як відсутня технічна можливість кожному із співвласників влаштувати ізольовану та забезпечену окремим входом (виходом), як мінімум однокімнатну житлову квартиру, площею 28 кв. м., яка б своїми показниками (об`ємно планувальним рішенням, складом приміщень, площею, забезпеченістю інженерним обладнанням) відповідала чинним вимогам нормативних документів.
Позивач просить припинити право власності ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_1 шляхом попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16, та неодноразово підтриманій Верховним Судом.
У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, а саме, про те, що станом на дату звернення з позовом до суду та на час розгляду справи відповідачу належить квартира АДРЕСА_2 або її частина.
Більш того, як вбачається з копії паспорту ОСОБА_1 він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 2006 року.
Оцінивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку про відсутність визначених у статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спірному об`єкті нерухомого майна, крім того, таке припинення права спільної часткової власності завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки ОСОБА_1 не надав суду доказів неможливості спільного користування спірною квартирою, а також доказів того, що припинення права відповідача на її частку не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника.
При цьому доказів наявності у ОСОБА_2 іншого належного їй на праві власності житла, крім 1/2 частки спірної квартири, матеріали справи не містять, тоді як позбавлення її на цю частку буде суперечити статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилання позивача на несплату відповідачем комунальних послуг не є підставою для припинення її частки у спільній частковій власності, оскільки належним способом захисту у цьому випадку буде відшкодування останнім відповідної частки оплати за послуги позивачу, якщо той їх фактично поніс, а не припинення права власності на частку у спільному майні.
Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, виходячи з вимог розумності та справедливості суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 2, 4-5, 76-81, 89 , 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 317,319, 365 ЦК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ).

Суддя: І.В. Плавич