печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судового засідання - Бурячок А.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в приміщенні Печерського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ у м. Києві) звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з останнього на свою користь безпідставно отримані кошти в розмірі 26409,09 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком. Управлінням було проведено перевірку правильності нарахування пенсій та виявлено, що, в результаті здійсненого перерахунку пенсії з 01.10.2017, а саме при переведенні на пенсію за віком з 01.10.2017, невірно було розраховано розмір пенсії в розмірі 12573,67 грн. замість 9382,66 грн., виникла переплата пенсії за період з 01.10.2017 по 31.07.2018 у розмірі 26409,09 грн.

З метою досудового врегулювання спору, Управлінням було надіслано листи від 24.09.2018 року та від 01.10.2020 року на адресу Відповідача з пропозицією добровільного внесення залишку надміру виплачених коштів, проте дані листи були Відповідачем проігноровані та, безпідставно отримані бюджетні кошти в розмірі 26409,09 грн., повернуті Відповідачем не були.

Ухвалою суду від 28.09.2021 відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

10 лютого 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Васильчук С.С. подала відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до аналізу норм чинного законодавства обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.

17.01.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якій представник позивача - Бойко О.В. просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав аналогічних викладеним у позовній заяві, а також відмовити у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу.

04.11.2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача - Горжий А.В. в якому остання позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить проводити судовий розгляд у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком.

Згідно із розрахунком, наданим позивачем за період з 01.10.2017 до 31.07.2017 у відповідача виникла переплата пенсії у розмірі 26409,09 грн.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4.

Відповідно до п. 4 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 № 25-3 «Про затвердження Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплати, що є безнадійними до стягнення», яким передбачено, що суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Згідно п. 3 цього Порядку, повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї тощо.

Частиною 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановлено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

За змістом ч. 1ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, відповідно до якої не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується.

Відповідно до ч. 1ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Отже, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду: від 31.01.2019 (справа №554/6495/17-ц), від 31.10.2019 (справа №607/657/17), від 20.03.2019 (справа №345/1493/17-ц).

Такі ж висновки міститься у рішеннях ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Крім того, аналогічний висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, провадження № 6-151цс13, та від 02 липня 2014 року, провадження № 6-91цс14, у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019у справі № 536/487/17-ц, провадження № 61-28334св18.

При цьому, слід зазначити, що чинне законодавство не визначає такого поняття, як рахункова помилка.

Згідно із п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може були, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.

В межах даної справи, в листі ГУ ПФУ від 12.09.2018 №96868/02/0-6495 у відповідь на письмове звернення відповідача, пояснюючи причину помилки, позивачем зазначено, що при опрацюванні Вашої пенсійної справи з 01.10.2017 було помилково (некоректна робота програмного забезпечення) взято до розрахунку пенсії коефіцієнт по стажу 0,41917*1,35 = 0,56588, розмір пенсії склав - 12 573,67 грн. Аналогічне вбачається і з розрахунків пенсії, доданих до позовної заяви.

Виходячи з тлумачення в постанові Пленуму Верховного Суду України поняття рахункової помилки, в даному разі не було рахункової помилки, оскільки ця помилка стосується не правильності арифметичних дій, а правильності і обґрунтованості застосування коефіцієнтів.

Позивач не наводить фактів недобросовісності чи зловживань Відповідача при виплаті коштів, а також наявність саме рахункової помилки при визначені суми пенсії, яка була виплачена. Виходячи з викладеного безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, у § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Такі ж висновки міститься у рішеннях ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Установивши відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України та ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії (рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача), слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 530/95/17 (провадження № 61-14755св18).

Оскільки підстави для стягнення з відповідача надмірно отриманих коштів відсутні, позов слід залишити без задоволення.

Щодо вимог відповідача про стягнення з позивача на його користь витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідача подано копію договору про надання правової допомоги № 06-12/21 від 06 грудня 2021 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер та квитанцію № 0.0..1 від 21 грудня 2021 року у розмірі 5 000,00 грн.

З приводу визначення розміру витрат, які підлягають відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача, та понесені відповідачем як витрати на правову допомогу, суд зазначає наступне.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Представником позивача заявлено вимогу про відшкодування послуг з надання правової допомоги у розмірі 7 000 грн, такі витрати на правовому допомогу на думку суду у вказаному розмірі є завищеними з огляду на наступне.

За змістом частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 цього Кодексу).

Разом з тим, до матеріалів справи не долучено акту виконаних робіт, з якого суд міг би встановити, які саме послуги були надані. Більше того, до відзиву долучено квитанцію № 0.0..1 від 21 грудня 2021 року згідно якої платником є ОСОБА_1 а отримувачем Васильчук С.С. на суму 5000 грн.

Оскільки ЦПК України не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, передбачено можливість запобігти зловживанням у визначення цього розміру з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу. Інша сторона може поставити під сумнів розрахунок витрат на правничу допомогу.

Таким чином, суд керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, доходить переконання, що вартість наданих юридичних послуг, які були надані адвокатом Васильчук С.С. не є обґрунтованою і співмірною із складністю справи та виконаними роботами (наданими послугами), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт. (правові позиції з цих питань викладені у постановах Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 910/16953/16, додаткова постанова Верховного Суду від 11 червня 2018 року у справі № 923/567/17).

Враховуючи вище викладене, обсяг наданої правової допомоги, витрачений представником відповідача час для підготовки до судового провадження, складність справи, що розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження та фактично сплачені грошові кошти за послуги адвоката, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач у справі звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1, 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір».

Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд прийшов висновку щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, судовий збір в розмірі 2 270 грн (одна майнова вимога для юридичної особи) належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 12, 19, 81, 82, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень).

Компенсувати судовий збір в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Р.В. Новак