Постанова

Іменем України

13 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 203/1685/20

провадження № 61-5521св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Виконавчий комітет Центральної районної у м. Дніпрі ради, Дніпровська міська рада,

третя особа - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та її адвоката Іванової Валерії Михайлівни на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року у складі судді Колесніченко О. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Городничої В. С, Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Центральної районної у м. Дніпрі ради, Дніпровської міської ради, за участю третьої особи - Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання належного для проживання житла, зобов`язання надати житло належне для проживання у вигляді окремого одноповерхового будинку, який буде відповідати встановленим законодавством санітарним та технічним вимогам.

Позов мотивувала тим, що належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1 віднесена до ветхого жилого фонду і є непридатною для проживання (відсутня каналізація та можливість її проведення), самостійно придбати житло вона неспроможна, у зв`язку з чим на підставі постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2012 року № 2-а/0418/208/2012 Виконавчим комітетом Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради з серпня 2012 року її зараховано на квартирний облік, як особу, яка має право на першочергове отримання житлової площі, проте протягом тривалого часу санітарні умови її квартири значно погіршилися, а іншим придатним для проживання житлом відповідачі відповідно до вимог статей 9, 42, 43 ЖК Української РСР її так і не забезпечили.

Разом з тим, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради на її запити повідомив про рух її черги у зворотньому напрямку, а саме: 26 березня 2019 року - про перебування у загальній черзі - під № 1220, першочерговій - під № 426, а вже 07 лютого 2020 року - про перебування у загальній черзі під № 1222, першочерговій - під № 427, що свідчить про незаконну бездіяльність відповідачів і порушення житлових прав позивача, яка змушена проживати наразі на залізничному вокзалі.

Короткий змістрішення суду першої інстанції

Рішенням від 03 листопада 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у позові відмовив.

Судові витрати відніс на рахунок держави.

Відмовляючи у позові щодо визнання бездіяльності Виконавчого комітету Центральної районної у м. Дніпрі ради, Дніпровської міської ради місцевий суд виходив із недоведеності зазначених вимог.

Відмовляючи у позові щодо зобов`язання надати житлове приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про розподіл та надання житлових приміщень належить до повноважень Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, а не до повноважень Дніпровської міської ради чи Виконавчого комітету Центральної районної у м. Дніпрі ради.

Позивач відповідних позовних вимог до належного відповідача Виконавчого комітету Дніпровської міської ради не заявляла, у підготовчому засіданні позовні вимоги не уточнювала, роз`ясненими їй судом правами не скористалася, розпоряджаючись своїми правами щодо предмета позову згідно зі статтею 13 ЦПК України на власний розсуд, наполягала на розгляді справи за пред`явленим позовом.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою від 03 березня 2021 року Дніпровський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року -без змін.

Суд апеляційної інстанції постанову мотивував тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_2 та її адвокат Іванова В. М. звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року.

Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, особи, які подали касаційну скаргу, просять скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою від 31 травня 2021 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції, надіслав учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу.

Підставою для відкриття касаційного провадження є пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

У червні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_2 та її адвокат Іванова В. М. зазначають відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статей 9, 42, 43, 45, 46, 50 ЖК Української РСР, підпункту 14 пункту 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, у подібних правовідносинах.

ОСОБА_2 та її адвокат Іванова В. М. мотивували касаційну скаргу тим, що судові рішення попередніх інстанцій є незаконними, необґрунтованими та такими, що прийняті з порушенням норм матеріального права - статей 9, 42, 43, 45, 50 ЖК України та внаслідок неповного та неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи та оцінки доказів. Бездіяльність Виконавчого комітету Центральної районної у м. Дніпрі ради та Дніпровської міської ради полягає у ненаданні їй житлового приміщення, придатного для житла протягом 2012-2020 років та порушує її права, передбачені статтею 9 ЖК Української РСР.

У липні 2021 року Адміністрація Центрального району Дніпровської міської ради звернулась до Верховного Суду з відзивом, у якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій - без змін.

У липні 2021 року ОСОБА_2 та її адвокат Іванова В. М. направили до Верховного Суду відповідь на відзив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т. М. від 20 листопада 2003 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 20 грудня 2003 року.

За даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 17 грудня 1999 року, ОСОБА_2 була зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1 з 26 грудня 2003 року до 05 серпня 2020 року і за власною заявою знята з реєстрації за цим місцем проживання.

Рішенням Виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів «Про затвердження списків ветхих будинків, які не підлягають капітальному ремонту, жилого фонду місцевих рад і відомчого житлового фонду, сімей, що проживають в них» від 28 жовтня 1988 року № 1366 затверджені списки ветхих жилих будинків, серед яких і будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до акта обстеження стану ветхих житлових будинків Кіровського району від 06 липня 2012 року, що складений за результатами проведення Комісією по обстеженню технічного стану житла Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради обстеження житлових будинків, які знаходяться на балансі КВ ЖРЕП Кіровського району, визнані рішенням Кіровської районної ради народних депутатів від 28 жовтня 1988 року № 1366 ветхими, будинки на АДРЕСА_1 1900 року забудови літ. А-1, В-1, Д-1, Г-1, З-1, Е-1 у задовільному стані та аварійної ситуації не виявлено.

Постановою від 17 липня 2012 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська адміністративний позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпрі ради про зобов`язання вчинити певні дії задовольнив частково; скасував рішення Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради «Про облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов» від 24 січня 2012 року № 6 у частині відмови ОСОБА_2 у зарахуванні на квартирний облік; зобов`язав Виконавчий комітет Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради зарахувати ОСОБА_2 на квартирний облік; у задоволенні решти позовних вимог відмовив. Ця постанова суду мотивована тим, що відповідно до статті 12 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» позивач, як особа з інвалідністю ІІ групи, має право першочергового отримання квартир або садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради від 28 серпня 2012 року № 213 прийнято на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов згідно зі статтею 45 ЖК Української РСР, підпункту 14 пункту 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда з дитинства ІІ групи, яка мешкає у кв. АДРЕСА_1 складом сім`ї 1 особа, у загальну і першочергову чергу за категорією «ветхе житло» складом сім`ї 1 особа.

На виконання цього рішення 02 вересня 2012 року заведена особова справа ОСОБА_2 , де позивач в загальній черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов зайняла чергу № 2582, в першочерговій черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов зайняла чергу № 810.

З відповіді Виконавчого комітету Центральної районної у м. Дніпра ради від 13 березня 2020 року за вих. № Я-4 станом на 01 березня 2020 року слідує, що позивач перебуває на квартирному обліку з 28 серпня 2012 року та у загальній черзі за № 1217, у списку осіб, які користуються правом першочергового отримання жилих приміщень у зв`язку з проживанням у ветхому будинку, який не підлягає капітальному ремонту, за № 426 складом сім`ї 1 особа, про що позивачу видана довідка 19 листопада 2019 року № 16/356.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Межі розгляду справи судом

Підставою для відкриття касаційного провадження є пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), а саме: щодо питання застосування статей 9, 42, 43, 45, 46, 50 ЖК Української РСР, підпункту 14 пункту 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частина перша та друга статті 9 ЖК Української РСР передбачає, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 42 ЖК Української РСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Частини перша, третя та четверта статті 43 ЖК Української РСР передбачають, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Із числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Стаття 45 ЖК Української РСР передбачає категорії осіб, яким надаються жилі приміщення у першу чергу.

Статтею 46 ЖК Української РСР передбачені категорії громадян, яким жилі приміщення надаються поза чергою, а також визначений перелік осіб, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Відповідно до підпункту 14 пункту 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, у першу чергу жилі приміщення надаються тим, що перебувають на квартирному обліку особам, які проживають у ветхих будинках, що не підлягають капітальному ремонту.

Суди встановили, що буд. АДРЕСА_1 з 28 жовтня 1988 року визнаний ветхим за рішенням Виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів від 28 жовтня 1988 року № 1366, і в подальшому за результатами обстеження уповноваженою комісією, зокрема, 06 липня 2012 року стан будинку підтверджувався як ветхий, проте без виявлення аварійної ситуації.

У зв`язку з тим, що будинок визнаний ветхим, позивач перебуваєз серпня 2012 року у Виконавчому комітеті Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, а в подальшому - Виконавчому комітеті Центральної районної у м Дніпро Ради,на квартирному облікувідповідно до статті 45 ЖК УРСР та підпунктом 14 пункту 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.

Позивач зверталася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради та Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації з приводу забезпечення її житлом: окремим одноповерховим будинком, що відповідатиме санітарним та гігієнічним нормам, у зв`язку з непридатністю для проживання у власній квартирі АДРЕСА_1 , проте станом на день звернення з позовом іншим житлом вона не забезпечена.

Згідно до статті 41 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні у місті ради та їх виконавчі органи здійснюють повноваження в обсягах і межах, що визначаються міськими радами».

Обсяги і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів затверджено рішенням Дніпропетровської міської ради від 18 лютого 2004 року № 18/15 (з подальшими змінами).

На підставі пункту 2 розділу ІІ «Повноваження виконавчих органів районних рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку» додатку № 3 до зазначеного рішення міської ради від 18 лютого 2004 року, зі змінами, внесеними рішенням міської ради № 23/27 від 02 липня 2013 року «Про врегулювання деяких питань, пов`язаних з комунальної власністю територіальної громади міста», виконавчі комітети районних у місті рад ведуть облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов.

Суди встановили, що відповідач - Виконавчий комітет Центральної районної у місті Дніпрі ради з 28 серпня 2012 року взяв позивача на квартирний облік як особу, яка проживає у ветхому будинку, що не підлягає капітальному ремонту, у зв`язку з чим перебуває у черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов у першу чергу, де у списку таких осіб станом на 10 вересня 2020 року її черга під № 425, а у списку загальної черги - під № 1215, про що суду надана відповідь Виконавчим комітетом Центральної районної у м. Дніпрі ради від 10 вересня 2020 року за вих. № 15/51.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що Виконавчий комітет Центральної районної у місті Дніпрі ради здійснює свої повноваження по веденню обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов у межах своїх повноважень, визначених рішенням міської ради відповідно до статті 41 Закону України «Про місцеве самоврядування» та рішенням міської ради від 18 лютого 2004 року № 18/15 (зі змінами, внесеними рішенням міської ради від 24 липня 2013 року № 23/37) та з додержанням вимог Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470.

Оскільки іншими повноваженнями по розподілу і виділенню житла Виконавчий комітет Центральної районної у місті Дніпрі ради не наділений, то суди дійшли обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до цього відповідача про визнання бездіяльності щодо ненадання позивачу належного для проживання житла, зобов`язання надати позивачу житло, придатного для проживання задоволенню не підлягають як пред`явлені до неналежного відповідача.

Крім того, суди вірно зазначили, що відповідно до пункту 2 рішення Дніпропетровської міської ради «Про врегулювання деяких питань, пов`язаних з комунальною власністю територіальних громад» від 24 липня 2013 року № 23/37 розподіл житла здійснюється рішеннями Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради.

Цим рішенням міської ради затверджений Порядок розподілу та надання житлових приміщень у місті Дніпропетровську, відповідно до пункту 1.3 якого рішення про розподіл та надання житлових приміщень у місті Дніпропетровську відповідно до чинного законодавства та цього Порядку приймається Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

Уповноваженою особою щодо здійснення дій стосовно розподілу та надання відповідно до чинного законодавства житлових приміщень є Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради.

Комунальне підприємство «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради є виконавцем технічних дій, спрямованих на забезпечення здійснення департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради владних повноважень в частині розподілу та надання відповідно до чинного законодавства житлових приміщень.

З огляду на пункт 1.4 Порядку розподілу та надання житлових приміщень у місті Дніпропетровську житлові приміщення розподіляються та надаються в порядку: згідно з чергою; в порядку відселення громадян з аварійного житлового фонду міста; відповідно до переліку осіб, які мають право на виділення службового житла, у разі зміни статусу житлового приміщення на службове; у інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Рішення про розподіл та надання житлових приміщень належить до повноважень Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, а не до повноважень Дніпровської міської ради чи Виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради.

Проте позивачка відповідних вимог до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради не заявляла, у підготовчому засіданні позовні вимоги не уточнювала, роз`ясненими їй судом правами не скористалася, розпоряджаючись своїми правами щодо предмета позову згідно зі статтею 13 ЦПК України на власний розсуд, наполягаючи на розгляді справи за пред`явленим позовом.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення пред`явлених до Дніпровської міської ради вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання належного для проживання житла так зобов`язання надати таке житло.

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_2 та її адвокат Іванова В. М. зазначають відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статей 9, 42, 43, 45, 46, 50 ЖК Української РСР, підпункту 14 пункту 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 у подібних правовідносинах.

Зі змісту підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 461/2321/20 (провадження № 61-16181св20).

У задоволенні позову у частині вимог про визнання бездіяльності щодо ненадання позивачу належного для проживання житла відмовлено за недоведеністю.

У задоволенні вимог про зобов`язання надати позивачу житло, придатне для проживання відмовлено, оскільки вони пред`явлені до неналежних відповідачів.

За таких обставин відсутні підстави для викладення Верховним Судом висновку про застосування статей 9, 42, 43, 45, 46, 50 ЖК України, підпункту 14 пункту 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 у цій справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Наведене передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та її адвоката Іванової Валерії Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Сердюк І. М. Фаловська