РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року

м. Рівне

Справа № 571/1464/21

Провадження № 22-ц/4815/462/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання : Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: Опорний заклад «Рокитнівський ліцей №3» Рокитнівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Рокитнівська селищна рада

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2021 року, ухваленого в складі судді Верзун О.П., дата складання повного тексту рішення 29.11.2021 року, у справі № 571/1464/21

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до опорного закладу «Рокитнівський ліцей №3» Рокитнівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Рокитнівська селищна рада про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обгрунтований тим, що згідно наказу виконуючого обов`язки директора опорного закладу «Рокитнівський ліцей № 3» Рокитнівської селищної ради «Про звільнення ОСОБА_1 » №128 к/тр від 20.08.2021 її було звільнено з посади учителя української мови та літератури, зарубіжної літератури з 20.08.2021 року у зв`язку зі закінченням строку дії трудового договору на підставі п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Вказує, що згідно запису до трудової книжки, була прийняття на роботу за безстроковим трудовим договором, після чого з роботи не звільнялась, на тимчасову роботу не переводилась, тому жодних підстав для встановлення строку дії трудового договору, визначених у ч.2 ст.23 КЗпП України не було. Вважає умови наказу відповідача про «нібито заміну безстрокового трудового договору» на «строковий» є нікчемними, адже така дія нічим не передбачена…», тому з цих підстав вважає оскаржуваний наказ незаконним, а своє звільнення протиправним, просила суд про задоволення позову.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до опорного закладу «Рокитнівський ліцей №3» Рокитнівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Рокитнівська селищна рада про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов неправильного висновку про те що між нею та відповідачем був укладений строковий трудовий договір, оскільки її робота на посаді учителя тривала багато років поспіль та була постійною, а тому трудовий договір є безстроковим.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах із відповідачем з 01.09.1993 року в порядку переводу.

Відповідно до абз. 3 ч.2 ст.22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» вредакції від 16 січня 2020 року, педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років.

Підпунктом 2 пункту 3 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» цього ж Закону визначено, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з педагогічними працівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком, згідно з п.9 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України.

До 1 липня 2020 року керівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з педагогічними працівниками таких закладів освіти, яким виплачується пенсія за віком, з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік. У разі незгоди з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору педагогічні працівники, яким виплачується пенсія за віком, звільняються згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Після закінчення строку трудового договору з такими педагогічними працівниками можуть укладатися строкові трудові договори відповідно до абзацу третього частини другої статті 22 цього Закону.

23.04.2020 року на виконання вимог абз.3 ч.2 ст. 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту», пп.2 п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України, відповідно до наказу ОЗНЗ «Рокитнівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №3» від 22.04.2020 року, позивача було повідомлено про запровадження зміни істотних умов праці вчителю української мови і літератури, зарубіжної літератури ОСОБА_1 , про припинення безстрокового трудового договору, як педагогічним працівником, якому виплачується пенсія за віком та одночасно про можливість укладення строкового трудового договору на один рік з 01.07.2020 року по 30.06.2021 року. Позивачу запропоновано надати згоду чи незгоду продовжувати роботу на посаді вчителя на умовах строкового трудового договору (а.с. 26).

ОСОБА_1 досягла пенсійного віку та отримує пенсійні виплати (а.с.80).

16.06.2020 року ОСОБА_1 подала заяву про згоду продовжити роботу на посаді вчителя української мови, української та зарубіжної літератур на умовах строкового трудового договору з 01.07.2020 року по 30.06.2021 рік (а.с. 27).

Наказом № 48к-тр від 16.06.2020 року продовжено роботу з учителем ОСОБА_1 шляхом заміни безстрокового трудового договору на строковий з 01.07.2020 року по 30.06.2021 року (а.с. 28).

01.06.2021 року позивач звернулась до відповідача із письмовою заявою в якій просила продовжити дію строкового трудового договору на період з 01.07.2021 року по 30.06.2023 року (а.с. 29).

Наказом опорного закладу «Рокитнівський ліцей № 3» Рокитнівської селищної ради № 116 від 29.06.2021 року «Про продовження строкового трудового договору з ОСОБА_1 », відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про відпустки» позивачу продовжено дію строкового трудового договору на термін невикористаної частини щорічної відпустки з 01.07.2021 року по 23.08.2021 року включно, із послідуючим звільненням з роботи 23 серпня 2021 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору, п.2ст. 36 КЗпП України.

Згідно наказу опорного закладу «Рокитнівський ліцей № 3» Рокитнівської селищної ради № 128 к-тр від 20.08.2021 року учителя української мови та літератури, зарубіжної літератури - позивача звільнено з 23 серпня 2021 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору, п. 2 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до абзацу 1 статті 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 22 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

У справі встановлено, що між сторонами відповідно до пункту 2 частини першої статті 23 КЗпП України був укладений трудовий договір на визначений строк, встановлений за їх погодженням.

Пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору у зв`язку із закінченням його строку. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку.

Крім того, припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Отже, трудові договори, які укладено з працівниками на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 23 КЗпП України, належать до строкових трудових договорів.

Установивши, що між сторонами відповідно до пункту 2 частини першої статті 23 КЗпП України був укладений трудовий договір на визначений строк, встановлений за їх погодженням, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що при звільненні позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України відповідач не допустив порушення вимог чинного трудового законодавства України.

При цьому позивач не оспорювала правомірність укладення з нею саме строкового трудового договору. Вказана умова трудового договору не визнана недійсною та презумпція її правомірності у встановленому порядку не спростована. Працівник був проінформований про умови укладеного з нею договору, зокрема, щодо терміну його дії, а саме до 23 серпня 2021 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №676/5745/17, від 21 лютого 2018 року у справі №534/2144/15.

Встановивши вищезазначені обставини, суд прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що особливістю строкового трудового договору є встановлення сторонами моменту його припинення в процесі влаштування особи на роботу. Даючи згоду на укладення строкового трудового договору, працівник заздалегідь зобов`язується виконувати доручену трудову функцію протягом обумовленого проміжку часу.

Закінчення строку є юридичним фактом, із настанням якого учасники трудових відносин мають право припинити їх без пояснення будь-яких причин цього кроку.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку що оскільки відповідачем не порушені права позивача, яка була звільнена з роботи згідно із пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України на законних підставах, при цьому дотримано процедуру звільнення, передбачену законом, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи позивачки про те, що трудовий договір між нею та відповідачем був укладений на невизначений строк зводяться до власного тлумачення позивачкою норм трудового законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2021 року залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 12 травня 2022 року.

Головуючий :

Судді :