Справа № 713/132/22
Провадження №2/713/111/22
РІШЕННЯ

іменем України

05.05.2022 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кириляк А.Ю., з участю секретаря судового засідання Матейчук Л.Ю., позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 інтереси якого представляє ОСОБА_2 до Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області про захист честі та гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області про захист честі та гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В позові вказує, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією його паспорта серія НОМЕР_1 , виданого 26.06.2002 року Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області .

На підставі Розпорядження голови Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області №11-ОС від 21.04.2015 року він був призначений на посаду виконуючого обов`язків директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), що підтверджується записом №17 від 21.04.2015 року у його трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 01.11.2002 року.

На підставі Розпорядження голови Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області №24-ОС від 30.09.2015 року він був призначений на посаду директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування та надання соціальних послуг).

На підставі Розпорядження голови Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області №12-ОС від 07.04.2020 року він був звільнений з посади директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування надання соціальних послуг) на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Посилався на те, що жодних дисциплінарних стягнень за час перебування на зазначеній посаді до нього застосовано не було, оскільки належним чином виконував свої посадові обов`язки.

Однак 23.09.2021 року, під час підготовчого засідання по справі №600/3441/21- за його адміністративним позовом до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, голови Вижницької РДА Чернівецької області Чорнея Михайла Васильовича, про визнання рішення та бездіяльності суб`єктів владних повноважень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, третя особа на стороні відповідача - Національний природний парк «Черемоський», яка перебуває у провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду (суддя Брезіна Г.М.) відповідач - голова Вижницької РДА Чернівецької області Чорней Михайло Васильович просив долучити до матеріалів справи в якості доказу копію характеристики на нього, ОСОБА_1 , підписаної головою Вижницької ДА Чернівецької області Чорнеєм М.В., яку Вижницька РДА Чернівецької області листом №01.34-478 від 13.04.2020 року надала Вижницькому ВП Кіцманського ВП УНП в Чернівецькій області на їх лист від 09.04.2020 року №2105/123/48/03-2020.

В характеристиці вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

У 2007 році ОСОБА_1 закінчив Чернівецький національний університет ім. Ю. Федьковича і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Менеджмент організацій» та здобув кваліфікацію менеджера.

Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 21.04.2015 року №11-ОС «Про призначення ОСОБА_1 » був призначений в.о директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), розпорядженням голови районної державної адміністрації від 30.09.2015 року №24- ОС «Про призначення ОСОБА_1 » був призначений на посаду директора Вижницького територіального' центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг).

07.04.2020 року відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 07.04.2020 року №12-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » був звільнений з посади директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), за угодою сторін, відповідно до п.1 cт. 36 Кодексу законів про працю України.

Протягом останнього місяця роботи на посаді директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) порушував правила трудового розпорядку, вів себе зухвало, не виконував доручення надані головою районної державної адміністрації та не вжив належних заходів щодо забезпечення в повному об`ємі засобами індивідуального захисту, в період загострення поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, соціальних працівників та робітників Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг)».

Вважає, що інформація, яка міститься у зазначеній характеристиці є неправдивою за період перебування на посаді директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування та соціальних послуг) Правил трудового розпорядку не порушував, зухвало себе не вів, доручення голови районної державної адміністрації виконував вчасно і належно, а також вживав належних заходів щодо печення в повному об`ємі засобами індивідуального захисту в період загострення поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, соціальних працівників та робітників Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг).

Тобто викладена у характеристиці Вижницької РДА Чернівецької області 13.04.2020 року інформація є недостовірною і такою, що порочить його особисті немайнові права на повагу до честі, гідності та ділової репутації.

15.12.2021 року звернувся до Вижницької РДА Чернівецької області з досудовою вимогою «Про усунення порушень особистих немайнових прав на повагу честі, гідності та ділової репутації», у якій просив: «У строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» спростувати недостовірну інформацію про нього у спосіб, у який вона була поширена Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області у характеристиці від 13.14.2020 року, Відкликати характеристику Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подану 13.04.2020 року до Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області (вул. Р. Шухевича, 4, м. Вижниця, Чернівецька область), 23.09.2021 року до Чернівецького окружного адміністративного суду по справі №600/3441/21-а (вул. Садова, 1-і, м. Чернівці) та всіх без винятку адресатів. У разі невиконання досудової пропозиції вказував, що залишить право звернутися до суду з позовом про захист честі та ділової репутації.

Однак станом на 19.01.2022 року, тобто у терміни, визначені ст.20 ЗУ «Про звернення громадян», досудова вимога Вижницькою РДА Чернівецької області не розглянута, його порушені права не поновлені та його письмово не повідомлено про результати розгляду досудової вимоги від 15.12.2021 року, тому змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом цих прав.

Крім того посилається на те, що вимогу про відшкодування моральної шкоди пов`язує з поширенням недостовірної інформації, яка порочить його особисті немайнові права на повагу до честі, гідності та ділової репутації.

Поширена відповідачем інформація порушує особисті його немайнові права, та право на ділову репутацію та її недоторканність. Така інформація формує відповідну негативну думку у представників Міністерства захисту для та природних ресурсів України та Чернівецького окружного адміністративного суду, а також інших осіб, яким вона стала відома, що є недопустимим.

Поширення такої інформації призвело до того, що змушений захищати порушені немайнові права у судовому порядку, а отже - витрачати значних зусиль та часу для їх відновлення. Захист його немайнових прав вимагає додаткових зусиль для організації часу, побуту, так як у зв`язку із необхідністю прийняття участі у судовому процесі для належного відстоювання прав, звертатись за правовою допомогою. Усі ці обставини призвели до виникнення у нього постійних хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані.

Просить визнати недостовірною та такою, що порочить його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 честь, гідність і ділову репутацію інформацію, поширену Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області у характеристиці від 13.04.2020 року, а саме: «Протягом останнього місяця роботи на посаді директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) порушував правила трудового розпорядку, вів себе зухвало, не виконував доручення надані головою районної державної адміністрації та не вжив належних заходів щодо забезпечення в повному об`ємі засобами індивідуального захисту, в період загострення поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, соціальних працівників та робітників Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг).».

Зобов`язати Вижницьку районну державну адміністрацію Чернівецької області спростувати протягом одного тижня з моменту набрання судовим рішенням законної сили у такий же спосіб, у який вона була поширена, недостовірну інформацію про нього, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поширену Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області у характеристиці від 13.04.2020 року, а саме: «Протягом останнього місяця роботи на посаді директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) порушував правила трудового розпорядку, вів себе зухвало, не виконував доручення надані головою районної державної адміністрації та не вжив належних заходів щодо забезпечення в повному об`ємі засобами індивідуального захисту, в період загострення поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, соціальних працівників та робітників Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг).».

Відкликати характеристику Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області на нього, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надану 13.04.2020 року до Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області (вул. Р. Шухевича. 4, м. Вижниця, Чернівецька область), 23.09.2021 року до Чернівецького окружного адміністративного суду по справі №600/3441/21-а (вул. Садова, 1-і, м. Чернівці) та всіх без винятку адресатів.

Стягнути з відповідача - Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області на його користь 90000,00 грн (дев`яносто тисяч гривень) на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з відповідача - Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області на його користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1984,80 грн. (тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 80 коп.).

Стягнути з відповідача - Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень).

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали просили, його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнала , подала письмове заперечення в якому Вижницька районна державна адміністрація повністю заперечує проти вимог заявлених ОСОБА_1 зазначених в цивільному позові про захист честі та гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, вважаємо, що вимоги викладені в позовній заяві є необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне: У відповідності до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна повести обставини, які мають значення для справи і на, які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частиною 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, для позивача діє загальний тягар доведення позову: 1) факту поширення -«достовірної інформації, 2) недостовірність цієї інформації (Постанови КЦС ВС: від 25.05.2018 у справі № 188/1367/15; від 04.07.2018 у справі № 761/7795/17; від 09.09.2020 у праві 688/1505/18).

Разом з тим, у пункті 15 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку;

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №3789/17.

Отже, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, наявність діяння її заподіювана, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна правова висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 та 20.02.2018 (справи №№ 2252/14, 818/1394/17 відповідно).

Твердження позивача про те, що відшкодування моральної шкоди він пов`язує з ніби то поширенням Відповідачем недостовірної інформації про нього (на Позивача), що призвело до того що позивач змушений захищати свої порушені немайнові права у судовому порядку, витрачати значних зусиль та часу для їх відновлення, виникнення у позивача постійних хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані є необґрунтованим, відповідно позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх доказів, які б підтвердили страждання та обґрунтували суму компенсації моральної шкоди визначеної ОСОБА_4 у розмірі 90000 грн. 00 коп., тому вважають, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і

сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17).

Конституцією України в ст. 3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах.

У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; …, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

У відповідності до глави 22 ЦК України до особистих немайнових прав включені, зокрема, право на повагу до гідності та честі (стаття 297) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299). Гідність та честь фізичної особи, її ділова репутація є недоторканими (згідно із частиною другою статті 297 та частиною першою статті 299 ЦК України).

Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. (згідно із частиною першою статті 275 ЦК України). Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ч.3 ст. 297 ЦК України). Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ч.2 ст. 299 ЦК України).

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок порушення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (ч. 6 ст. 277 ЦК України).

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7 ст. 277 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

А відповідно до ч. 1 ст. 30 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (ч. 2 ст. 30 цього Закону).

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Судом встановлено, що на підставі Розпорядження голови Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області №11-ОС від 21.04.2015 року позивач був призначений на саду виконуючого обов`язків директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), що підтверджується записом №17 від 21.04.2015 року у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 01.11.2002 року.

На підставі Розпорядження голови Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області №24-ОС від 30.09.2015 року був призначений на посаду директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування надання соціальних послуг), що підтверджується записом №18 від 01.10.2015 року у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 01.11.2002 року .

Розпорядженням голови Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області №12-ОС від 07.04.2020 року ОСОБА_4 був звільнений з посади директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування надання соціальних послуг на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується записом №19 від 07.04.2020 року у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 01.11.2002 року.

23.09.2021 року, під час підготовчого засідання по справі №600/3441/21- за його адміністративним позовом до Міністерства захисту довкілля та природних есурсів України, голови Вижницької РДА Чернівецької області Чорнея Михайла асильовича, про визнання рішення та бездіяльності суб`єктів владних повноважень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, третя особа на стороні відповідача - Національний природний парк «Черемоський», яка перебуває у провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду (суддя Брезіна Г.М.) відповідач - голова Вижницької РДА Чернівецької області Чорней Михайло Васильович просив долучити до матеріалів справи в якості доказу копію характеристики на нього, ОСОБА_1 , підписаної головою Вижницької РДА Чернівецької області Чорнеєм М.В., яку Вижницька РДА Чернівецької області листом №01.34-478 від 13.04.2020 року надала Вижницькому ВП Кіцманського ВП УНП в Чернівецькій області на їх лист від 09.04.2020 року №2105/123/48/03-2020.

В копії характеристики вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

У 2007 році ОСОБА_1 закінчив Чернівецький національний університет ім. Ю. Федьковича і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Менеджмент організацій» та здобув кваліфікацію менеджера.

Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 21.04.2015 року №11-ОС «Про призначення ОСОБА_1 » був призначений в.о директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), розпорядженням голови районної державної адміністрації від 30.09.2015 року №24- ОС «Про призначення ОСОБА_1 » був призначений на посаду директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг).

07.04.2020 року відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 07.04.2020 року №12-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » був звільнений з посади директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), за угодою сторін, відповідно до п.l cт. 36 Кодексу законів про працю України.

Протягом останнього місяця роботи на посаді директора Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) порушував правила трудового розпорядку, вів себе зухвало, не виконував доручення надані головою районної державної адміністрації та не вжив належних заходів щодо забезпечення в повному об`ємі засобами індивідуального захисту, в період загострення поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, соціальних працівників та робітників Вижницького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг)».

15.12.2021 року позивач звернувся до Вижницької РДА Чернівецької області з досудовою вимогою «Про усунення порушень особистих немайнових прав на повагу честі, гідності та ділової репутації», у якій просив: «У строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» спростувати недостовірну інформацію про нього у спосіб, у який вона була поширена Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області у характеристиці від 13.14.2020 року. Відкликати характеристику Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подану 13.04.2020 року до Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області (вул. Р. Шухевича, 4, м. Вижниця, Чернівецька область), 23.09.2021 року до Чернівецького окружного адміністративного суду по справі №600/3441/21-а (вул. Садова, 1-і, м. Чернівці) та всіх без винятку адресатів. У разі невиконання досудової пропозиції вказував, що залишить право звернутися до суду з позовом про захист честі та ділової репутації.

24.09.2021 року позивач звернувся до начальника Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області з інформаційним запитом про надання листа від 09.04.2020 року за № 2105/123/48/03-2020, в якому міститься інформація відносно позивача.

29.09.2021 року позивач отримав відповідь Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області на інформаційний запит №8326/123/48/01-2021 від 29.09.2021 року в якій вказано що « ОСОБА_5 письмовий запит щодо надання копії листа Вижницького відділення поліції Кіцманського відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області від 09.04.2020 №2105/123/48/03-2020 повідомляють наступне.

Завірену копію листа Вижницького відділення поліції Кіцманського відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області від 09.04.2020 за вих. №2105/123/48/03-2020 року неможливо, оскільки зазначений лист було виконано в одному примірнику та матеріалах переписки останній відсутній».

Відповідно до роз`яснень, наведених в п.п. 4, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України в "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року в справі "Lingens v.Austria" зауважено про те, що необхідно проводити різницю між фактами та оціночними судженнями. Існування фактів може бути доведено в той час, як істинність оціночних суджень не завжди підлягає доказуванню.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що здійснення права на свободу вираження поглядів, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві для захисту репутації чи прав інших осіб (ст. 10).

Аналогічне положення передбачено і в ст. 34 Конституції України, відповідно до якої здійснення права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, права вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, може бути обмежене законом для захисту репутації або прав інших людей.

З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що головною ознакою того, чи певне виловлювання є оціночним судженням чи фактом, є наявність фактичних даних, на які може таке поняття вказувати, а не тільки наявність визначення такого поняття в законодавстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Щодо форми висловлювання, то слід зазначити, що у п. 72 рішення по справі "Feldek v. Slovakia" від 12 липня 2001 року Європейський суду з прав людини зазначає, що "відповідно до практики Суду свобода вираження поглядів є однією з основних підвалин демократичного суспільства та однією з головних передумов його прогресу і самореалізації кожної особи. Відповідно до частини 2 статті 10 вона застосовується не тільки до "інформації" або "ідеї", що сприймаються прихильно, або вважаються необразливими, чи сприймаються байдуже, а також до таких, що ображають, шокують або хвилюють; стаття 10 захищає не тільки суть висловлених ідей та інформації, але також і форму, у якій вони передаються; ця свобода підлягає виключенням, переліченим у частині 2 статті 10, які, однак, повинні чітко тлумачитися", "такими є вимоги плюралізму, толерантності й лібералізму, без яких немає "демократичного суспільства" ( справа "Lingens v. Austria").

Відповідно до п.27 вищевказаної Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК ( 435-15 ) моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Також суд звертає увагу, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. При цьому, статтею 258 встановлено таке виключення, зокрема позовна давність в один рік застосовується, до вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на захист цивільного права та інтересів гарантовано ст. 15 ЦК України, якою визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проаналізувавши зміст позовних вимог доданих сторонами письмових доказів де жодна з сторін не надала довела чи спростувала про наявність даної характеристики, оскільки в матеріалах справи є тільки її копія , позивач та його представник не звернувся з клопотанням про її витребування, суд не в змозі перевірити її наявність та ідентичність копії ,яка міститься в матеріалах справи .

Позивачем та його представником в ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачами правопорушення, яке полягало саме в поширені інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Перевіряючи наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд також враховує, що позивач не зазначив, в чому саме полягає наявність моральної шкоди, не надав відповідних доказів її заподіяння, зокрема, доказів понесених позивачем моральних страждань, переживань, втрат немайнового характеру тощо, не довів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями її заподіювача, не надав доказів на підтвердження вини відповідачів у її заподіянні у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у позові за його недоведеністю , а позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від цієї вимоги, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, ст. 3, 32, 34 Конституції України, ст. 201, 277, 297, 299 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. 11, 12, 13, 81,133,136,141, 210, 217-246, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 інтереси якого представляє ОСОБА_2 до Вижницької район ної державної адміністрації Чернівецької області про захист честі та гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди , - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду .

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання Чернівецька область Вижницький район с. Іспас, Вижницького району Чернівецької області .

Відповідач: Вижницької районна державна адміністрація, юридична адреса: Чернівецької області, м. Вижниця, вул.Українська,88.

Суддя Антоніна КИРИЛЯК