Справа № 301/3486/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" травня 2022 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області

В особі головуючого судді - Даруда І.А.,

при секретарі - Сатін Н.М.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний виконавець Роман Роман Михайлович , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний виконавець Роман Роман Михайлович , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивує тим, що 21.11.2021р. поштою отримала листа з якого дізналася, що 11.11.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області міста Хуст Закарпатської області Роман Р.М. відкрито виконавче провадження ВП № 67486438 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Бондар І.М. № 32 від 09 січня 2019 р. про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Відповідача за Кредитним договором в розмірі 769 162 (сімсот шістдесят дев`ять тисяч сто шістдесят дві )грн 72 коп., що за курсом НБУ становить 27 513 (двадцять сім тисяч п`ятсот тринадцять доларів США 49 центів .

23.11.2021 року ознайомившись через представника з матеріалами виконавчого провадження № 67486438, додатками до справи щодо вчинення виконавчого напису № 32 від 09.01.2019 року , Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірно відкрито провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, належний Позивачу на праві власності.

Вважає, оскаржуваний виконавчий напис приватного нотаріуса є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, що обґрунтовую наступним:

Позивач не визнає безспірність суми боргу , визначену виконавчим написом приватним нотаріусом Бондар І.М., яка є значно завищеною , відтак нарахована безпідставно.

Приватним нотаріусом Бондар І.М. порушено процедуру звернення стягнення на предмет застави, норми права яка є імперативною, і не може змінюватися на розсуд стягувача (ст.ст.24, 27 Законів України відповідно, «Про нотаріат» та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» за № 1255-1У.

Приватним нотаріусом Бондар І.М. грубо порушено вимоги ст. 47 Конституції України , ст. 4 Зкону України «Про заставу», ст. 5 Закону України «Про іпотеку» та п. 1.3 Порядку вчинення нотаріальних дій, Про мораторій на стягнення майна громадян України,наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно яких не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, в зв`язку з чим просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 32 , вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу від 09 січня 2019 року Бондар Іриною Михайлівною щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: :квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Стягнути з відповідача ПАТ КБ «Привкатбанк» на мою користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір в розмірі 1816,00 грн.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» Наконечна А.В. подала відзив на позовну заяву де зазначила, що позивач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Позивач зобов`язання за вказаним Договором не виконав.

В результаті чого, Банк звернувся для захисту свого порушеного права до нотаріусу для вчинення виконавчого напису.

Згідно з Постановою №2 від 31.01.1992 року Пленуму Верховного Суду України підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший його розмір. Факти які підтверджують відсутності боргу, або невідповідність суми боргу у позові відсутні.

Як вбачається з позовної заяви, жодних розрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком не надається. Той факт, що позивач не спростовує наявність заборгованості вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи.

Вважає, що договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, у відповідності до зазначених умов, разом складають кредитний договір. Умови та правила надання банківських послуг знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Банку. Позивач підписуючи договір, погодився використовувати картку відповідно до чинного законодавства, Умов та правил надання банківських послуг та правилами використання платіжними картками.

Згідно з статтею 18 Цивільного кодексу України, а також статтями 87, 88 Закону України "Про нотаріат" вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини.

Отже "безспірність" в розуміння статті 88 Закону України "Про нотаріат" є не доведення саме суми боргу, це вже є елементом судового процесу. Безспірність у розумінні статті 88 Закону України "Про нотаріат" є саме факт існування між кредитором та боржником правовідносин, а також наявність заборгованості, яка підтверджується документами, згідно з переліком затвердженим Кабінетом Міністрів України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

Банком були надані усі необхідні документи, згідно з Переліком документів затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи які підтверджують заборгованість.

Слід звернути увагу, що строки передбачені статтею 88 Закону України "Про нотаріат", за своєю природою, не є позовною давність, вчинення виконавчого напису, є позасудовим способом захисту цивільних прав. Але навіть якщо виходити з норм статті 256 Цивільного кодексу України: "Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу." Ця норма закону стосується саме звернення до суду, а ні в якому разі не строком звернення до Нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Не зважаючи на те, що строк позовної давності невірно використовувати у даному випадку, Банком все одно норма цієї статті не порушено. Оскільки згідно зі статтею 251 Цивільного Кодексу України "Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.", відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України " Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.". У даному випадку певною подією для початку перебігу строку має бути дата припинення дії договору. Але договір не був припинений у зв`язку з п.9.6. Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання договору. У цьому пункті чітко зазначено, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань. Зобов`язання позивачем на сьогоднішній день не виконано. Більш того особа зловживає своїм правом на звернення до суду за для ухилення від виконання договірних обов`язків.

Ґрунтуючись, на вище викладеному можна зробити висновок, що договір досі чинний, а отже в кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь який час, це право виникає до тих пір доки договір є чинним. Відповідно до ч. 2 статті 530 Цивільного кодексу України, у якій чітко зазначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, право кредитора яке виникає незалежно від строку виконання зобов`язання, передбаченого договором, яке у жодному разі не треба плутати зі строком договору.

Ще одним підтвердженням позиції викладеної вище, є стаття 526 Цивільного кодексу України, у якій зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства. У даному випадку боржник порушив норму цієї статті та умови договору, які зобов`язався виконувати. Отже, у разі якщо термін виконання обов`язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Оскільки у договорі за яким було вчинено виконавчий напис чітко зазначено, що договір чинний до моменту його повного виконання, необхідно звернути увагу на ст. 598 Цивільного кодексу України, у якій передбачені підстави припинення зобов`язання. У цій статті зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно договору, а також статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У даному ж випадку умови договору не виконано у повному обсязі. Але Законодавець чітко передбачив, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, це прописано у статті 629 Цивільного кодексу України. Отже, на момент вчинення виконавчого напису Банк мав право на звернення.

Позивачем не оскаржується наявність боргу, так, позивач не оспорює ані суму боргу, ані його наявність.

Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості.

Інформація про звернення Банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не є свідченням недотримання умови щодо безспірності заборгованості у цій справі, оскільки позивач визнає наявність заборгованості на суму, вказану у виконавчому написі нотаріуса.

Отже вважає, що виконавчий напис є цілком правомірним, а доводи Позивача є нікчемними, нотаріус діяв у рамках чинного законодавства, а отже, виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, де зазначила, що представник відповідача не доводить у визначеному процесуальним законом порядку , не спростовує твердження позивача, що виносячи виконавчий напис приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна отримала від стягувана увесь перелік оригіналів документів за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, зокрема нотаріально посвідчений оригінал кредитного договору, документ на підтвердження визнання суми боргу боржником та дотрималася установленої Законом процедури для винесення виконавчого напису.

Відзив представника АТ НБ «Приватбанк» не доводить у визначеному законом порядку , що приватний нотаріус Дніпровського міського територіального округу п. Бондар І.М. не порушила процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме норми ст. 47 Конституції України, ст. 4 Закону України «Про заставу», ст. 5 Закону України «Про іпотеку» , ст.ст 34 ч.1 п. 19,87, 88,89 Законів України «Про нотаріат» та «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень «, «Порядку вчинення нотаріальних дій», вимоги яких є імперативними і не можуть змінюватися на розсуд стягувача.

Стягувачем порушено п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а саме у вимозі про можливість добровільного врегулювання заборгованості за кредитом не було вказано про позасудовий спосібзвернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір «Приватбанк « як Стягувач застосувати . Тобто конкретний вид стягнення не зазначений у вимозі, що суперечить наведеній нормі закону. Окрім того, згідно ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яка має назву «Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження»: «...». Аналізуючи вищевказану норму закону у взаємозв`язку з п. 6 ч. 2 ст. 27 Закону, представляючи інтереси «Приватбанку « Стягувач ( АТ КБ «Приватбанк « або приватний нотаріус повинні були спершу зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, а вже через ЗО днів, розпочати процедуру звернення стягнення на предмет обтяжень на підставі виконавчого напису нотаріуса. Всіх вищевказаних вимог закону стягувачем не було дотримано.

Приватний нотаріус п. Бондар І.М. , у виконавчому наиписі зазначає, що його вчинено на підставі статей 87.88,89 Закону України "Про нотаріат" та пункту п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. Отже, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. , було вчинено Виконавчий напис без будь-яких на те законних підстав, посилаючись на нечинні положення постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N П 72.

Представник відповідача ОСОБА_3 не спростовує достатніми та допустимими доказами твердження позивача , що приватний нотаріус п. ОСОБА_4 , звертаючи стягнення на предмет іпотеки безпідставно збільшила розмір заборгованості позивача за кредитним договором, укладеного у 2007 ропі між ПАТ КБ «Приватбанк» та фізичною особою п. ОСОБА_1 . Представник Відповідача не доводить, що виконавчий напис п. Бондар І.М. не порушує законне право позивача на захист своїх законних прав та інтересів, оскільки виконавчий напис вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів, а саме, приватний нотаріус не врахувала та не перевірила факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушила норми закону.

Оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема, ст. 87 ЗУ "Про нотаріат", Постанові КМУ N 1172 від 29.06.99, оскільки, вчинений не на передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, нотаріально посвідчену копію якого не навела у додатку до виконавчого припису , як не зазначила докази безспірності заборгованості, а тому він не підлягає виконанню.

Представник АТ КБ «Приватбанк» діючи всупереч вимозі ст. 81 ЦПК України голослівно стверджує, що «...банком для вчинення виконавчого напису будо надано всі необхідні документи, « ,але не зазначає які саме, при цьому не наводить у додатку до відзиву жодного належного та достатнього доказу , відтак такі твердження представника ПАТ КБ «Приватбанк» доказового значення не мають, судом до уваги братися не можуть, оскільки це є припущення.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду за захистом своїх прав не визнала суму боргу, зазначену виконавчим написом приватного нотаріуса Боднар І.М., і у позові посилалася на грубе порушення приватним нотаріусом Боднар І.М. як процедури вчинення напису, так і неправильність нарахування пені та відсотків ,відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження визнання боржником ОСОБА_1 та її поручителем суми боргу зазначеної п. ОСОБА_4 , як і отримання ними вимоги стягувана АТ КБ «Приватбанк», але конкретної відповіді на ці питання відзив представника відповідача та матеріали справи не містять.

Позивач ОСОБА_1 , та її представник -адвокат Жилкін В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, що викладені в позові та відповіді на відзив, просили позов задовольнити.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки, а тому розгляд справи відбувся на підставі ст. 223 ЦПК України у його відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася, надіслала суду заяву, в якій просила справу розгляднути без її участі (а.с. 51).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний виконавець Роман Роман Михайлович в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просив справу розглянкти без його участі (а.с. 45)

Заслухавши пояснення позиваки ОСОБА_1 та її представника -адвоката Жилкіна В.В., дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 32, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 09 січня 2019 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Нормативно - правове обгрунтування та засоби доказування щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню полягають у наступному.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів (надалі - Перелік).

Переліком в свою чергу є затверджений відповідним органом виконавчої влади, до повноважень якого законодавством України про нотаріат (ст. 87 ЗУ «Про нотаріат») віднесено це питання, ряд правовстановлюючих документів, на підставі яких нотаріусом, відповідно до порядку, визначеному законом та іншими релевантними підзаконними актами, може бути вчинено виконавчий напис задля примусової реалізації відповідного зобов`язання боржника, яке виникло на підставі перелічених в Переліку правовстановлюючих документів.

Перелік за своїм характером є вичерпним.

Перелік в ред. від 29.11.2001 року, який діяв до 10.12.2014 року, не містив в собі в якості правовстановлюючого документу, на підставі якого можливе вчинення виконавчого напису нотаріусом, кредитний договір.

Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 року до Переліку було внесено зміни, в наслідок яких до Переліку включено в якості правовстановлюючого документу, на підставі якого можливе вчинення нотаріусом виконавчого напису, кредитний договір, а саме Перелік доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Відповідно з цього моменту на підставі кредитного договору нотаріуси можуть вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, яка виникла з кредитного договору.

22 лютого 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд переглянув адміністративну справу № 826/20084/14, за результатами чого постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, а саме зокрема: п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:

«Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми

заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення

заборгованості."

Ухвалою ВАСУ від 01.11.2017 року постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року була залишена без змін за результатами її перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 265 КАС України, резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили. Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

У відповідності до ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відтак з 22.02.2017 року є нечинним розділ Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, які випливають з кредитних правовідносин», який передбачав за можливе вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі кредитного договору.

Згідно ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Позивач ОСОБА_1 не укладала і не підписувала з Відповідачем нотаріально посвідченої кредитної угоди. Що стверджується копію Кредитного Договору від 10.09.2007 року N MKIWGA00000182 (а.с.17-21)

Суд приходить до висновку, що представник відповідача не доводить та не спростовує твердження позивача, що виносячи виконавчий напис приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна отримала від стягувана увесь перелік оригіналів документів за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, зокрема нотаріально посвідчений оригінал кредитного договору, документ на підтвердження визнання суми боргу боржником та дотрималася установленої Законом процедури для винесення виконавчого напису.

Також суд оцінює критично відзив представника АТ НБ «Приватбанк», який не доводить у визначеному законом порядку , що приватний нотаріус Дніпровського міського територіального округу п. Бондар І.М. не порушила процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме норми ст. 47 Конституції України, ст. 4 Закону України «Про заставу», ст. 5 Закону України «Про іпотеку» , ст.ст 34 ч.1 п. 19,87, 88,89 Законів України «Про нотаріат» та «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень «, «Порядку вчинення нотаріальних дій», вимоги яких є імперативними і не можуть змінюватися на розсуд стягувача.

В постанові Верховного суду від 29.01.2019 року у справі N 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність. Оскільки документи , на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

У справі №14-454цс18 Верховний Суд зазначив правову позицію згідно якої, наявність рішення суду про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості , які боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів і пені за кредитним договором , який у цій частині змінений кредитором, що зазначено в судовому рішенні, а отже строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку під час відправлення позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, оплату процентів за користування ним із повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, адже між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Отже, до вимог про стягнення штрафу, пені належить застосувати позовну давність в один рік, тобто пеню можна стягнути лише в межах спеціальної давності ,яку обчислюють від дня порушення грошового зобов`язання протягом одного року. Представник АТ КБ «Приватбанк» у відзиві та додатку до нього не довела, що приватним нотаріусом Бондар І.М. ця вимога дотримана, відтак виконавчий напис приватного нотаріуса виконанню не підлягає.

Крім цього, Як убачається з п.7.1. Договору укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк « та ОСОБА_1 від 10.09.2007 року N MKIWGA00000182 кредит має бути повернутий не пізніше 08.09.2017 року. До приватного нотаріуса Бондар І.М. Відповідач у справі АТ КБ «Приватбанк» звернулось 03.12.2021 року, тобто, з пропуском трирічного строку, за межами позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 81, 82, 83, 175, 177, 184 , 259, 263, 265, 268 ЦПК України ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд,-

Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний виконавець Роман Роман Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 32 , вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу від 09 січня 2019 року Бондар Іриною Михайлівною щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Стягнути з ПАТ КБ «Привкатбанк» на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 1816,00 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 16 травня 2022 року.

Суддя: І.А.Даруда