печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3239/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Григоренко І.В.,

при секретарі судового засідання - Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - відповідач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни (далі - третя особа, Приватний нотаріус Бондар І.М.) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 07.02.2017 року приватним нотаріусом Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 931, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 14.03.2014 року між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений кредитний договір. 07.02.2017 року Приватний нотаріус Бондар І.М. вчинила виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 324,55 грн. На підставі вказаного виконавчого напису, 16.08.2019 року головний державний виконавець Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Теличко Н.Б. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. На думку позивача, виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням процедури, передбаченої Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус не пересвідчився у направленні боржнику та одержанні останнім письмової вимоги про усунення порушень; банк не надав нотаріусу доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису та відповідно документів, що були надані нотаріусу, очевидним є те, що з дня виникнення права вимоги за вказаним кредитом минуло більше трьох років, з моменту останнього платежу. У зв`язку з цим позивач просив позов задовольнити.

Разом з позовною заявою позивач подав до суду клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у Приватного нотаріуса Бондар І.М. належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2020 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.01.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

09.06.2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.06.2020 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та підготовче засідання у справі призначено на 18.11.2020 року; задоволено клопотання позивача про витребування доказів: витребувано у Приватного нотаріуса Бондар І.М. належним чином засвідчені копії нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 931 07.02.2017 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною з усіма документами, на підставі яких був вчинений зазначений виконавчий напис.

04.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Бондар І.М. надійшов лист, в якому вона просила розглядати справу за її відсутності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання відкладено до 05.04.2021 року.

18.11.2020 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва без застосування електронного цифрового підпису від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

20.11.2020 року суд направив Приватному нотаріусу Бондар І.М. ухвалу від 10.06.2020 року для відома та виконання.

05.04.2021 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнє просило відмовити в задоволенні позову, оскільки у зв`язку з невиконанням позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор з метою захисту своїх цивільних прав звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано передбачені законодавством документи, які підтверджують безспірність кредитної заборгованості. Вказане свідчить, що нотаріус для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором отримав від банку документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Також зазначило, що строк за яким провадиться стягнення за виконавчим написом становить з 14.03.2014 року по 19.12.2016 року. Таким чином виконавчий напис вчинено в межах трьох років з дня виникнення права вимоги.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2021 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, закрито та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 12.07.2021 року.

15.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Бондар І.М. надійшов лист, в якому вона просила розглядати справу за її відсутності.

29.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив в якому останній просив в позові відмовити, оскільки нотаріусу було надано передбачений чинним на той час законодавством документи, зазначивши, що нотаріус не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку.

07.05.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2021 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто заявнику.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 07.12.2021 року.

12.07.2021 року та 07.12.2021 року 18.11.2020 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва без застосування електронного цифрового підпису від позивача надійшли заяви про розгляд справи за її відсутності.

07.12.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Григоренко І.В. на лікарняному, справу було знято зі складу та наступне судове засідання призначено на 31.03.2022 року.

05.01.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Бондар І.М. надійшов лист, в якому вона просила розглядати справу за її відсутності.

31.03.2022 року у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України справу знято зі складу та наступне судове засідання призначено на 27.09.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2022 року, у зв`язку із неявкою учасників справи щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 30.11.2022 року.

26.09.2022 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва без застосування електронного цифрового підпису від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Вказана заява передана головуючому судді 27.09.2022 року.

29.11.2022 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва без застосування електронного цифрового підпису від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

В судове засідання 30.11.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що 07.02.2017 року Приватний нотаріус Бондар І.М. вчинила виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором у розмірі 45 324,55 грн та витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису, в розмірі 3 000,00 грн.

На підставі вказаного виконавчого напису 16.08.2019 року Головний державний виконавець Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Теличко Н. Б. відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Аналізуючи викладене, суд вважає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобовязаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася, зокрема на те, що під час вчинення виконавчого напису Приватний нотаріус Бондар І.М. не пересвідчився у направленні боржнику та одержанні ним письмової вимоги про усунення порушень; нотаріусу не було надано виписки з рахунку боржника; нотаріус не пересвідчився у наявності безспірності заборгованості.

Водночас на підтвердження заявлених позовних вимог позивач як письмові докази додав до позовної заяви лише копію виконавчого напису від 07.02.2017 року та копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.08.2019 року № НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

У частинах 2, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд звертає увагу на те, що позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не надала ні договору на підставі якого стягнуто заборгованість за виконавчим написом нотаріуса, ні інших доказів в обґрунтування позовних вимог. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.06.2020 року за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Бондар І.М. належним чином засвідчені копії нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису від 07.02.2017 року з усіма документами, на підставі яких був вчинений зазначений виконавчий напис, однак запитувані документи на адресу суду не надійшли.

При цьому, позивач, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, не заявила клопотання про витребування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» документів, які подані для вчинення виконавчого напису Приватному нотаріусу Бондар І.М. Більш того, позивач жодного разу не з`явилася в підготовчі та судові засідання.

За таких обставин суд вважає, що позивач не довела обставини на які вона посилається, відтак, позов задоволенню не підлягає.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується,

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 18 Цивільного кодексу України, ст. ст. 50, 88 Закону України «Про нотаріат», керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 12.12.2022 року.

Суддя І.В. Григоренко