справа № 756/4212/21
головуючий у суді І інстанції Майбоженко А.М.
провадження № 22-ц/824/3514/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 лютого 2022року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя з відповідачем не склалось та рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 червня 2015 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем. Відповідач не допомагає в утриманні дитини, а невеликі грошові суми надає після численних нагадувань позивача. У середньому шкільному віці дитина має багато потреб, у тому числі матеріального характеру, які позивач самостійно забезпечити не може.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд:

стягнути з ОСОБА_1 її користь аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 4 500 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.

стягнути з ОСОБА_1 її користь аліменти за минулий час на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 за період з серпня 2015 року по лютий 2021 року включно у розмірі 301 500 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину - ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи з 16 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 014 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Указане рішення мотивоване тим, що донька проживає разом з матір`ю. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами на теперішній час не досягнуто. Аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн є достатнім для забезпечення потреб дитини, її гармонійного морального та фізичного розвитку, з урахуванням того, що відповідач є працездатним, не має інших осіб на утриманні та за станом здоров`я має можливість надавати аліменти у визначеному судом розмірі.

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час судом зазначено, що належних та допустимих доказів того, що до моменту звернення до суду позивачем вживалися заходи щодо стягнення аліментів з відповідача, однак він ухилився від їх сплати, матеріали справи не містять, тому відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року в частині розміру аліментів, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви до повноліття дитини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи.

ОСОБА_1 не погоджується із стягненням з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн з огляду на таке:

- позивачем не обґрунтовані підстави та не надано доказів на обґрунтування підстав стягнення аліментів у заявленому розмірі;

- у матеріалах справи відсутні докази матеріального стану відповідача, які б свідчили про те, що він має можливість сплачувати аліменти у розмірі 4 000 грн щомісячно;

- судом першої інстанції не враховано, що відповідач офіційно не працевлаштований, отримує нерегулярний сезонний дохід (літо-осінь) у розмірі приблизно 3 000 - 4 000 грн на місяць;

- на утриманні відповідача знаходиться його цивільна дружина, він надає матеріальну допомогу його непрацездатним батькам похилого віку, а також він не має у власності нерухомого майна та грошових коштів на банківських рахунках;

- визначений судом розмір аліментів є неспівмірним з матеріальним станом відповідача;

- відповідач має можливість сплачувати аліменти на дитину у розмірі 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного мінімуму.

Від представника позивача - адвоката Царенка Є.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що у середньому шкільному віці дитина має багато потреб, у тому числі матеріального характеру, які позивач самостійно забезпечити не може. Половина прожиткового мінімуму (1197 грн 50 коп.), яку згоден виплачувати на утримання доньки відповідач, не можуть забезпечити достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку дитини десятирічного віку. Відповідач має вищу освіту інженера та досвід роботи з 2003 року у компаніях, які відповідають здобутій спеціалізації, останні два роки обіймав керівну посаду. Теперішнє місце роботи ОСОБА_1 позивачу не відоме, але на своїй сторінці у соцмережі «Facebook» він зазначає теперішнім місцем роботи компанію ATMOSFERA. Заробітна плата у розмірі 3 000-4 000 грн, яку зазначає відповідач в апеляційній скарзі як свій дохід, враховуючи його освіту та досвід роботи, на думку позивача, не відповідає ринку праці, економічній ситуації у місті Київ та кваліфікації відповідача. Твердження відповідача про його скрутне матеріальне становище, яке не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 4 000 грн, дисонує зі стилем життя відповідача та витратами, які такий стиль унеможливлюють.

Одночасно представником позивача заявлене клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, яке мотивоване тим, що текст апеляційної скарги став відомий позивачу 03 грудня 2021 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

Оскільки матеріали справи не містять доказів отримання позивачем копії апеляційної скарги копії ухвали про відкриття апеляційного провадження раніше ніж 03 грудня 2021 року, апеляційний суд дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу є обґрунтованим та відповідно до статті 127 ЦПК України підлягає задоволенню.

Також представником позивача заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів - роздруківок інтернет-сторінок щодо вартості дитячих речей та роздруківки сторінки відповідача у соцмережі «Facebook».

Клопотання обґрунтоване тим, що в апеляційній скарзі відповідач посилається на нові обставини щодо знаходження на його утриманні дружини, батьків, неспроможності сплати аліментів. У зв`язку з цим позивач надає суду докази ведення ОСОБА_1 стилю життя та його майнового стану, які підтверджують його спроможність сплачувати аліменти.

Згідно з частиною 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

Пунктом 6 частини 2 статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз змісту пункту 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що така розглядалася у спрощеному позовному провадженні з викликом учасників.

Відповідно до частин 2, 4, 5 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Під час звернення позивача до суду апеляційної інстанції з клопотанням про долучення указаних доказів нею не надано доказів неможливості подання таких до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, у зв`язку з чим апеляційним судом такі не приймаються та підлягають залишенню без розгляду, як подані після закінчення процесуальних строків.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, відноситься до категорії справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року не оскаржується у частині відмови у стягненні аліментів за минулий час, тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з Державним центром розвитку сім`ї, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 10 жовтня 2010 року (а. с. 5).

21 жовтня 2010 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві (а. с. 5 зі звороту).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 червня 2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 14).

З трудової книжки серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що останнім зроблено запис від 23 червня 2020 року про його звільнення з роботи у ТОВ «МБІ Девелопмент» за угодою сторін (а. с. 50-53).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За таких обставинах, встановивши, що неповнолітня дитина проживає разом із матір`ю, а батько в утриманні дитини належної участі не приймає, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дитину.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, позивач скористалася своїм правом щодо визначення способу стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі.

За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум у 2021 році для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 грн, з 1 липня - 2510 грн, з 1 грудня - 2618 грн.

Щодо доводів відповідача про те, що він ніде не працює, має на утриманні цивільну дружину та надає матеріальну допомогу його непрацездатним батькам похилого віку, а також не має у власності нерухомого майна, апеляційний суд враховує таке.

Так, на підтвердження своїх аргументів щодо скрутного матеріального стану відповідачем надано суду першої інстанції копію його трудової книжки із останнім записом про звільнення (а. с. 50-53).

Однак, надана відповідачем копія трудової книжки сама по собі не може бути розцінена як достатній доказ на підтвердження його скрутного матеріального становища, оскільки не містить відомостей про майновий стан відповідача, який може мати інші джерела доходу (вклади, нерухоме та рухоме майно, грошові допомоги та компенсації тощо).

Сам по собі факт звільнення відповідача не позбавляє його права та можливості отримувати інші доходи, з яких можуть бути виплачені аліменти. При цьому, документом, який відображає всю суму доходу відповідача, може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є молодим за віком та працездатним, доказів того, що за станом здоров`я він не має змоги працювати, останнім не надано, що свідчить про можливість відповідача працевлаштуватися, отримувати дохід та, відповідно, надавати матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції, з підстав того, що відповідач наразі не отримує ніякого доходу, що у нього на утриманні перебуває цивільна дружина та батьки похилого віку не підтверджені жодними доказами, а також не звільняють відповідача від обов`язку, як батька, утримувати свою повнолітню дитину.

Даючи оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції у сумі 4 000 грн є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року в частині, що оскаржується, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Щодо судових витрат.

Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір, сплачений відповідачем, за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Від представника позивача - адвоката Царенка Є.П. надійшло клопотання, у якому він просив вирішити питання розподілу судових витрат позивача на правову допомогу в апеляційній інстанції та стягнути з апелянта 4 371 грн, які складаються з: витрат на правову допомогу у розмірі 4 342 грн та витрат на відправлення процесуальних документів у розмірі 29 грн.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано:

договір про надання правової допомоги, укладений 01 липня 2020 року між ОСОБА_2 та адвокатом Царенко Є.П.;

ордер;

акт прийому-передачі послуг від 12 грудня 2021 року № 07/20-028/003;

копія звіту адвоката про виконання дій необхідних для надання правової допомоги за договором від 01 липня 2020 року № 07/20-028;

рахунок фактура від 12 грудня 2021 року № 07/20-028/003 на суму 4 342 грн;

квитанції про оплату адвокатських послуг від 15 грудня 2021 року у розмірі 4 243 грн та від 15 грудня 2021 року у розмірі 99 грн;

квитанцію про сплату за поштове відправлення у розмірі 29 грн.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підставі викладеного, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 342 грн є доведеним, документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Також вбачається що представник позивача - адвокат Царенко Є.П. сплатив 29 грн за поштове відправлення копії клопотання про розподіл судових витрат відповідачу, що також є частиною судових витрат та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України та пункту 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 342 грн та витрати на поштові відправлення у розмірі 29 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська