Ухвала

01 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 757/60541/21

провадження № 61-6875ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянувшикасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року, на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олімпійський» про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олімпійський» (далі - ОСББ «Олімпійський») про зобов`язання вчинити дії:

відобразити в індивідуальному особовому рахунку № НОМЕР_1 площі нерухомих індивідуально визначених приміщень, гаражів № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 загальної площі в розмірі 66,2 кв. м., та зобов`язати ОСББ «Олімпійський» протягом 10 робочих днів з дати набрання судовим рішенням законної сили вчинити дії щодо відображення в особовому рахунку за № НОМЕР_1 , у розділі - обсяг загальної площі в розмірі 66,2 кв. м.

Позов мотивувала тим, на підставі договорів купівлі-продажу вона є власником нежитлових приміщень, а саме: гаражів № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до рахунку на сплату житлово-комунальних послуг, ОСББ «Олімпійський», що є управителем вказаного будинку, присвоїло індивідуально визначеному нежитловому приміщенню гараж № НОМЕР_4 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, індивідуальний особовий рахунок № НОМЕР_1 . Невключення ОСББ «Олімпійський» до індивідуального особового рахунку площі гаражів № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 порушує її права, як власника нежитлового приміщення і співвласника спільного майна будинку та має наслідком невиконання нею обов`язків власника. Згідно з рахунком за житлово-комунальні послуги за вересень за особовим рахунком № НОМЕР_1 ОСББ «Олімпійський» вказує лише площу гаража №4 - 33.2 кв. м. Однак, з 22 червня 2021 року ОСББ «Олімпійський» зобов`язаний відображати в рахунках також площі гаражів № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 - 66,2 кв.м. На заяву ОСОБА_1 щодо відображення загальної площі цих гаражів ОСББ «Олімпійський» відповіді не надало. Неправильне відображення відповідачем в особовому рахунку площі гаражів також порушує права інших співвласників багатоквартирного будинку та впливає на їх права та обов`язки при розподілі витрат та утримання спільного майна.

Рішенням від 27 січня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у позові відмовив.

Додатковим рішенням від 24 травня 2022 року Печерський районний суд м. Києва стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Олімпійський» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500, 00 грн.

Постановою від 20 липня 2022 року Київський апеляційний суд апеляційні скарги ОСОБА_1 залишив без задоволення а рішення Печерського районного суду від 27 січня 2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 24 травня 2022 року залишив без змін.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Олімпійський» витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 500, 00 грн.

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року.

Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, особа, яка подала касаційну скаргу, просить скасувати судові рішення районного суду і постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову..

Положення пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК Українизакріплює, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Однак, таке право на касаційне оскарження не є абсолютним та безумовним, скаржник зобов`язаний обґрунтувати причини такого звернення, що дозволяють ініціювати проведення судового розгляду справи в третій раз.

Так, у положенні частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, акцентується увага на тому, що скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Всі мотивування особи, яка подає касаційну скаргу, вже були предметом розгляду в судах двох інстанцій і не потребують додаткового перегляду.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа як справа незначної складності є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

ОСОБА_1 посилається на те, що справа має фундаментальне занчення для формування правозастосовчої практики.

Рекомендація № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендує державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) зазначила, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. ЦПК України визначає баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи предмет позову, складність справи, а також те, що особою, яка подала касаційну скаргу, об`єктивно не підтверджено фундаментальне значення касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судове рішення, яке оскаржене, прийняте у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року, на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олімпійський» про зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська