ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/696/22Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Приватного виробничо-комерційного підприємства «Огрант» на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2022 року у справі за позовом Приватного виробничо-комерційного підприємства «Огрант» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року позивач Приватне виробничо-комерційне підприємство «Огрант» (далі ПВКП «Огрант») звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що в провадженні СВ ГУ МВС України в Черкаській області перебувала кримінальна справа порушена за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 364 , ч. 2 ст. 366 та ч.3 ст. 190 КК України по факту привласнення грошових коштів позивача директором ПП ОСОБА_1 . Вказаним злочином позивачу заподіяно матеріальної шкоди на суму 131 408,08 грн.

Вказує, що 01.07.2008 року між позивачем та ПП «Елтеко-Україна-Рось» в особі його директора Демченко О.М. був укладений договір № 34 оренди нежилого приміщення, відповідно до умов якого позивачу в строкове платне користування було передане нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2.5.6 вказаного договору орендодавець свідчив про те, що обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо орендованого приміщення немає.

Згідно п. 3.6 договору вартість капітального ремонту приміщення, сплачена позивачем, зараховується до орендної плати, внесеної наперед. Керуючись п. 2.1.4 договору позивач здійснив капітальний ремонт орендованого приміщення на загальну суму 31 037,04 грн погоджену з орендодавцем. З метою довготривалої оренди нежитлового приміщення позивачем наперед була сплачена орендна плата на суму 34 667 грн, що підтверджується платіжними документами. Однак, 01.09.2009 року новий власник орендованого приміщення ОСОБА_2 поставив позивача до відома, що у зв`язку із зверненням стягнення на орендоване приміщення за зобов`язаннями ПП «Елтеко-Україна-Рось», останнє втратило право власності на нього і позивач був змушений достроково звільнити орендоване приміщення. Йому стало відомо, що орендоване ним приміщення знаходилося згідно іпотечного договору № 02-17178/07від 16.05.2007 року в заставі ПАТ «Промінвестбанк». Отже, відповідач при укладенні договору навмисно надав йому неправдиві відомості щодо статусу предмета оренди та незаконно привласнив кошти в сумі 34 667 грн, внаслідок чого він зазнав матеріальних збитків. Розмір матеріальної шкоди становить 65 704,04 грн, з яких вартість здійсненого позивачем капітального ремонту орендованого приміщення становить 31 037,04 грн та сплачена на перед орендна плата 34 667 грн.

На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача завдані збитки в розмірі 131 408,08 грн, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки в подвійному розмірі.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПВКП «Огрант» матеріальну шкоду в сумі 65 704,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що факт вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення підтверджений рішенням суду і не підлягає доведенню.

Також сума завданих відповідачем матеріальних збитків ПВКП «Огрант» в розмірі 65 704,04 грн встановлена вироком суду, тому така сума і підлягає до задоволення.

В апеляційній скарзі ПВКП «Огрант» не погоджуючись із рішенням суду, вважаючи його незаконним, винесеним при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, висновки викладені судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПВКП «Огрант» задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПВКП «Огрант» збитки, завдані злочином, а саме: прямі збитки у подвійному розмірі 131 408,96 грн, інфляційні втрати 86 664,21 грн, 3% річних 11 238,14 грн, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості 21 396,26 грн, витрати на правничу допомогу 57 500 грн та витрати на проведення експертного дослідження 2 217,60 грн.

Апеляційну скаргу, крім доводів викладених у позовній заяві, мотивовано тим, що факт заподіяння ОСОБА_1 шкоди позивачу ПВКП «Огрант» внаслідок вчинення ним кримінальних правопорушень, зокрема і злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України встановлено судами у кримінальній справі № 712/7368/13-к і вона становить 65 704,04 грн, з яких некомпенсована вартість здійсненого позивачем капітального ремонту орендованого приміщення в сумі 31 037,04 грн та сплачена наперед орендна плата а сумі 34 667 грн.

Вказує, що судами в порядку кримінального судочинства встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 вчинено ряд навмисних дій , які у своїй сукупності свідчать про наявність у його діях прямого умислу та корисливого мотиву, а тому суд першої інстанції мав би застосувати норми ст. 230 ЦК України та стягнути з відповідача збитки у подвійному розмірі.

Крім того, вказує, що відповідно до висновку експерта за результатами експертного економічного дослідження від 19.05.2015 року № ЄД 2015/059, ПВКП «Огрант» нанесені збитки у загальній сумі 65 704,48 грн, що у відповідності до ст. 230 ЦК України у подвійному розмірі становлять 131 408,96 грн.

Також зазначає, що відповідно до ст. 625 ЦК України заборгованість ПП «Елтеко-Україна-Рось» на користь ПВКП «Огрант» з урахуванням індексів інфляції за період з 01.04.2009 року по 14.05.2015 року становить 152 368,68 грн, у тому числі інфляційні витрати у загальній сумі 86 664,21 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних від суми заборгованості ПП «Елтеко-Україна-Рось» на користь ПВКП «Огрант» становить 11 238,14 грн.

Відповідно до ст. 258 ЦК України пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості ПП «Елтеко-Україна-Рось» на користь ПВКП «Огрант» становить 21 396,26 грн.

Також згідно положення ст. 133 ЦПК України , судові витати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи , до яких належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків та інші.

Серед іншого, позивач поніс витрати, пов`язані з проведенням експертного економічного дослідження, вартість якого становить 2 217,60 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката Кузьмінського О.О., вартість яких становить 57 500 грн.

Вказує, що в оскаржуваному рішенні суд жодним чином не обгрунтовує свою позицію відносно інших складових ціни позову, що дає підстави вважати, що суд розглядав позов не у кінцевій редакції, тобто зі змінами та доповненнями, який є остаточним та був предметом розгляду судами всіх інстанцій у порядку кримінального судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.07.2008 року між директором ПВКП «Огрант» Костомахою Г.В. та ПП «Елтеко-Україна-Рось» в особі його директора Демченко О.М. був укладений договір № 34 оренди нежилого приміщення, відповідно до якого позивачу в строкове платне користування було передане нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.5.6 зазначеного договору орендодавець свідчив про те, що обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо орендованого приміщення немає.

Згідно п. 3.6. договору вартість капітального ремонту приміщення, сплачена позивачем, зараховується до орендної плати, внесеної наперед.

Керуючись п. 2.1.4 договору позивач здійснив капітальний ремонт орендованого приміщення на загальну суму 31 037,04 грн погоджену з орендодавцем.

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 382 КК України.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2021 року вказаний вирок першої інстанції змінено, а саме виключено з мотивувальної частини вироку посилання на класифікацію злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за ступенем тяжкості, як злочину середньої тяжкості. Перекваліфіковано дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 366 КК України на ч. 1 ст. 366 КК України та призначено ОСОБА_1 покарання:

-за ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону № 3207-УІ від 07.04.2011) до штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно господарських функцій, строком на 1 рік;

та визнано засудженим ОСОБА_1 :

-за ч. 2 ст. 382 КК України до 2 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно господарських функцій на 1 рік 6 місяців;

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_1 від призначеного за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 382 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Визнано засудженим ОСОБА_1 :

- за ч. 3 ст.190 КК України до 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008) - до 4 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визнано засудженим ОСОБА_1 до покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно - господарських функцій на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_1 , звільнено від відбуття призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст. 76 КК України, на період іспитового строку, покладено на ОСОБА_1 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місці проживання, роботи або навчання.

В решті вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

В подальшому постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2017 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 - змінено.

Виключено з мотивувальних частин судових рішень посилання на фактичні дані протоколу очної ставки між та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 10 серпня 2010 року; протоколу очної ставки між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 від 10 серпня 2010 року; протоколу очної ставки між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 04 березня 2011 року; протоколу очної ставки між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 від 27 квітня 2011 року; протоколу очної ставки між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 від 13 травня 2011 року; протоколу очної ставки між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від 13 травня 2011 року; протоколу очної ставки між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 30 серпня 2012 року як на докази.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2017 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 в частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено новий розгляд у порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.

У решті судові рішення залишино без змін.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом ПВКП «Огрант» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків посилався на те, що відповідач при укладенні договору оренди умисно надав позивачу неправильні відомості стосовно статусу предмета оренди та незаконного привласнив кошти , чим завдав матеріальні збитки позивачу на суму 65 704,04 грн, які з урахуванням ч.2 ст. 230 ЦК України підлягають стягненню в подвійному розмірі.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України.

Відповідно до статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

З огляду на викладене, встановлені у кримінальній справі обставини є обов`язковими для суду, що вирішує зазначений цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 382 КК України. Задоволено цивільний позов ПВКП «Огрант» і стягнуто з ОСОБА_1 310 425,17 грн.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2021 року вирок суду першої інстанції змінено.

Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2017 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 змінено.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2017 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 в частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено новий розгляд у порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.

У решті судові рішення залишино без змін.

Вироком суду встановлено, що при укладенні 01 липня 2008 року між директором ПВКП «Огрант» Костомахою Г.В. та ПП «Елтеко-Україна-Рось» в особі його директора Демченко О.М. був укладений договір № 34 оренди нежилого приміщення, останній не повідомив орендаря директором ПВКП «Огрант» Костомахою Г.В., що орендовані ним приміщення знаходяться згідно іпотечного договору № 02-17178/07 від 16.05.2007 року в заставі ПАТ «Промінвестбанк».

Отже факт вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення підтверджується вироком суду і також вироком суду встановлено, що сума завданих ОСОБА_1 матеріальних збитків позивача ПВКП «Огрант» становить 65 704,04 грн.

Відповідно до частини сьомої статті 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Зазначеною процесуальною нормою не позбавлено особу, яку не було залучено потерпілою особою в кримінальному провадженні, заявляти вимоги про відшкодування шкоди внаслідок неправомірних дій іншої особи, яку визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення.

Установивши, що факт заподіяння майнової шкоди позивачу та її розмір внаслідок вчинення злочину відповідачем встановлено судом у кримінальній справі № 712/7368/13-кі вирок суду набрав законної сили, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення ОСОБА_1 на користь ПВКП «Органт» завданих матеріальних збитків у сумі 65 704,04 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції мав би застосувати норми ст. 230 ЦК України та стягнути з відповідача збитки у подвійному розмірі, а саме у розмірі 131 408,08 грн, не варті уваги, оскільки зазначені доводи апелянта були предметом розгляду судом першої інстанції і судом надано належне обґрунтування, з яким погоджується колегія суддів.

Відповідно до статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

У п.п. 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року роз`яснено судам, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Недоведеність того, що правочин був укладений під впливом обману, наявності умислу в діях, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ПВКП «Огрант» чинність договору № 34 оренди нежилого приміщення від 01 липня 2008 року, уклалений між ПВКП «Огрант» та ПП «Елтеко-Україна-Рось» , не оспорював, натомість просив стягнути матеріальні збитки.

Отже застосування положення ч. 2 ст. 230 ЦК України можливе лише при вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними і лише за умови доведеності позивачем факту обману.

Предметом даного спору є стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом заявляв лише вимогу про стягнення з відповідача збитків у подвійному розмірі внаслідок застосування відповідачем обману під час укладення договору оренди, тобто в порядку передбаченому ст. 230 ЦК України, на що він посилається в позовні заяві, при цьому чинність договору оренди № 34 від 01.07.2008 року не оспорював , тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування вказаної норми статті та стягнення збитків у подвійному розмірі.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що в оскаржуваному рішенні суд жодним чином не обгрунтовує свою позицію відносно інших складових ціни позову, судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняті по наступних підставах.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, зміна позовних вимог, визначених позивачем, чи вихід за їх межі судом не допускається.

З огляду на частину першу статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена та адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).

Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, що проявляється в матеріально-правовій заінтересованості отримати певне матеріальне благо.

Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах.

Суд обмежений вимогами диспозитивності цивільно-процесуального судочинства та не може вийти за межі позовних вимог.

Частиною третьою статті 49 ЦПК України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2021 року ПВКП «Органт» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

У прохальній частині позовної заяви містяться позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПВКП «Огрант» коштів у сумі 131 408,04 грн, як сума збитків завданих злочинними діяннями відповідача.

Позовні вимоги позивач ПВКП «Огрант» протягом розгляду справи не змінював і не уточнював.

Колегія суддів зауважує, що у поданій до суду позовній заяві , крім стягнення коштів у розмірі 131 408,08 грн, не містяться інші складові ціни позову, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі

На підтвердження позовних вимог позивачем ПВКП «Огрант» надано вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2017 року, ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2021 року, постанову Верховного Суду від 22 вересня 2021 року, обвинувальний акт , реєстр матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000066 і копію заяви про видачу виконавчого листа.

Задовольняючи частково позовні вимоги , суд першої інстанції виходив із того, що сума завданих відповідачем матеріальних збитків ПВКП «Огрант» в розмірі 65 704,04 встановлена вироком суду, тому така сума і підлягає до задоволення, в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відтак, доводи апелянта в апеляційній скарзі, що відповідно до ст. 625 ЦК України заборгованість ПП «Елтеко-Україна-Рось» на користь ПВКП «Огрант» з урахуванням індексів інфляції за період з 01.04.2009 року по 14.05.2015 року становить 152 368,68 грн, у тому числі інфляційні витрати у загальній сумі 86 664,21 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних від суми заборгованості ПП «Елтеко-Україна-Рось» на користь ПВКП «Огрант» становить 11 238,14 грн, відповідно до ст. 258 ЦК України пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості ПП «Елтеко-Україна-Рось» на користь ПВКП «Огрант» становить 21 396,26 грн не варті уваги.

Також згідно положення ст. 133 ЦПК України , судові витати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи , до яких належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків та інші, а також. що, позивач поніс витрати, пов`язані з проведенням експертного економічного дослідження, вартість якого становить 2 217,60 грн, та витрати на професійну правничу допомогу адвоката Кузьмінського О.О., вартість яких становить 57 500 грн не приймаються судом апеляційної інстанції , оскільки зазначені посилання не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це підтверджено матеріалами справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного виробничо-комерційного підприємства «Огрант» залишити без задоволення.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді