Постанова

Іменем України

04 травня 2022 року

м. Київ

справа № 754/8819/21

провадження № 61-16998св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної

у м. Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року у складі судді

Гринчак О. І. та постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня

2021 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Ратнікової В. М., Невідомої Т. О.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із батьком - ОСОБА_1 та встановити графік спілкування дитини із матір`ю.

23 червня 2021 року до суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Сініциної О. П. надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, у якій просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із матір`ю - ОСОБА_2 .

Разом із зустрічним позовом представник ОСОБА_2 - адвокат

Сініцина О. П. надала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила забезпечити зустрічний позов шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_2 до ухвалення рішення у справі.

В обґрунтування заяви вказано, що з 03 березня 2021 року по теперішній час внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 , що полягають у самочинній зміні місця проживання малолітнього сина шляхом його викрадення, дитина фактично утримується ним в ізоляції, а вона позбавлена можливості спілкуватися з сином, оскільки ОСОБА_1 перешкоджає їй у цьому.

26 травня 2021 під час візиту до СЮП Святошинського району вона забрала сина додому - АДРЕСА_1 . Стан здоров`я дитини викликав у неї занепокоєння та, враховуючи його генетичне захворювання, позивач записала дитину на 01 червня 2021 року до лікаря-невропатолога Інституту педіатрії, акушерства та гінекології, під наглядом якого перебував син з моменту його народження. 31 травня 2021 групою осіб за участі ОСОБА_1 в під`їзді будинку по АДРЕСА_1 (за місцем проживання дитини) вчинене викрадення малолітньої дитини - ОСОБА_3 , завдавши дитині тілесних ушкоджень в момент викрадення, а також із застосування фізичної сили по відношенню до бабусі дитини - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та її неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , 2010 року народження. Про вказані події ОСОБА_2 31 травня 2021 було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, відповідні дані внесені до ЄРДР за № 0001411, № 0001412,

№ 0001349.

Також ОСОБА_2 звернулась до Деснянського УП ГУ НП України в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 146 КК України щодо викрадення дитини групою осіб. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року було зобов`язано уповноважену особу Деснянського УП ГУ НП України в м. Києві внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 146 КК України, та розпочати досудове розслідування.

ОСОБА_1 забороняє будь-які зустрічі ОСОБА_2 з сином, свідомо позбавляє дитину, яка в силу свого віку емоційно прив`язана до матері, спілкування з нею. Ураховуючи характер спірних правовідносин, тривалість судового процесу, тривала відсутність спілкування матері з дитиною може негативно вплинути на їх взаємовідносини.

Просила забезпечити зустрічний позов шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю - ОСОБА_2 : - щотижня у будні дні: з 10:00 год. кожного вівторка до 10:00 год. кожної суботи; - щомісячно у вихідні дні: з 10:00 год. кожної першої суботи до 20:00 год. кожної першої неділі та з 10:00 год. кожної третьої суботи до 20:00 год. кожної третьої неділі та, коли випадає п`ята субота, з 10:00 год. кожної п`ятої суботи до 20:00 год. кожної п`ятої неділі.

Зобов`язати батька - ОСОБА_1 передавати малолітню дитину

ОСОБА_3 матері - ОСОБА_2 , за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 у дні, які визначені для побачень, допустити негайне виконання ухвали у разі її задоволення.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Забезпечено зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ухвалення рішення у справі:

- щотижня у будні дні: з 10:00 год. кожної середи до 10:00 год. кожної суботи;

- щомісячно у вихідні дні: з 10:00 год. кожної першої суботи до 20:00 год. кожної першої неділі та з 10:00 год. кожної третьої суботи до 20:00 год. кожної третьої неділі.

Зобов`язано батька - ОСОБА_1 передавати малолітню дитину - ОСОБА_3 матері - ОСОБА_2 за місцем проживання матері: АДРЕСА_1 у дні, які визначені для побачень.

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Районний суд виходив з того, що обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, та докази, надані на їх підтвердження, свідчать про наявність фактичних обставин, з яким закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення позову. Ураховуючи предмет зустрічного позову, обраний позивачем вид його забезпечення в частині зобов`язання відповідача надати їй можливість спілкуватись з дитиною протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю.

Апеляційний суд зазначив, що забезпечення позову шляхом зобов`язання одного з батьків, з ким фактично перебуває дитина, не перешкоджати іншому

з батьків брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, та забезпечити можливість безперешкодно спілкуватися з дитиною, сприятиме відновленню та налагодженню емоційних стосунків дитини з обома батьками

і ця обставина відповідатиме законним інтересам дитини.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову

у задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що вжиті судами заходи забезпечення позову фактично вирішують спір по суті, що суперечить вимогам частини десятої статті 150 ЦПК України; питання участі одного з батьків у вихованні дитини є похідним від вирішення спору про місце її проживання; за відсутності висновку органу опіки та піклування оскаржені рішення судів є незаконними та суперечать інтересам дитини.

У грудні 2021 року ОСОБА_2 подала до суду відзив, у якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін, посилаючись на необґрунтованість скарги та законність судових рішень. Крім того вказує про очікуваний розмір судових витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2022 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженої ухвали суду першої інстанції) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі

№ 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

У абзаці 1 частини десятої статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом

є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року в справі № 355/1598/19 (провадження № 61-13566св20) зазначено, що «у жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір`ю, тобто предметом позову є визначення місця проживання дитини з матір`ю. У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом встановлення обов`язку відповідачу негайно повернути малолітнього сина за визначеним місцем проживання позивача відповідно до рішення Органу опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради від

17 жовтня 2019 року № 165 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3». Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що зміст позовних вимог та вимоги заяви про забезпечення позову є тотожними, а вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними позовним вимогам, якщо при цьому спір не вирішується по суті, не допускається».

У справі, що переглядається, між сторонами виник спір у сімейних правовідносинах щодо місця проживання спільної дитини та встановлення графіку спілкування дитини із матір`ю.

Враховуючи те, що способом забезпечення позову ОСОБА_2 заявлено визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини з матір`ю, колегія суддів вважає, що обраний позивачами вид забезпечення позову є тотожним позовним вимогам без вирішення спору по суті.

За таких обставин суди зробили помилковий висновок про наявність правових підстав для забезпечення позову в обраний заявником спосіб.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати та ухвалення нове рішення про відмову

в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ураховуючи висновки щодо суті касаційної скарги, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції та переглядом справи у суді касаційної інстанції, в сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року скасувати

й ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вимог заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції та переглядом справи у суді касаційної інстанції,в сумі 908,00 грн.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року втрачають законну силу й подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук