Провадження № 2/761/2721/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор інвест», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання недійсним нарахування відсотків та комісії по кредитному договору, -

в с т а н о в и в:

19 жовтня 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить:

- визнати недійсним нарахування процентів по кредитному договору №62/П/56/2006-840 від 22.12.2006 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» (правонаступником за Договором є ТОВ «ФК «АлькорІнвест») і ОСОБА_1 в частині нарахування відсотків за користування кредитом понад суми 240 963,17 грн., що стягнута з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 рішенням Дарницького районного суду м.Києва по справі №753/9786/14 -ц від 23.01.2015 року;

- визнати недійсним нарахування комісії по кредитному договору №62/П/56/2006-840 від 22.12.2006 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» (правонаступником за Договором є ТОВ «ФК «АлькорІнвест») і ОСОБА_1 в частині нарахування комісії за користування кредитом понад суми 133 609,40 грн., що стягнута з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 рішенням Дарницького районного суду м.Києва по справі №753/9786/14 -ц від 23.01.2015 року.

Вимоги обгрунтовані тим, що 22.12.2006 року між позивачем (далі - Позичальник) та ПАТ «КБ «Надра» (далі - Банк) був укладений Кредитний договір №62/П/56/2006-840 за умовами якого Банк надав позивачу кредит в сумі 55 000,00 доларів США строком до 21.12.2016 року.

У зв`язку з неналежним виконанням Позичальником умов кредитного договору, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.01.2015 року (справа №753/9786/14-ц) стягнуто з позивача заборгованість за кредитним договором.

Під час ліквідації Банку, ПАТ «КБ «Надра» на електронних торгах продав заборгованість за кредитним договором №62/П/56/2006-840 ТОВ «ФК «АлькорІнвест» про що 07.11.2018 року було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором. Крім того, як зазначає позивач, після ухвалення рішення суду, відповідачами було протиправно нараховано проценти за користування коштами та комісії.

Позивач зауважує, що пред`явивши позов про стягнення заборгованості - тіла кредиту, процентів, пені, комісії та штрафу та отримавши судове рішення відповідач отримав право на отримання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а не у вигляді нарахування процентів та пені.

Позивач зазначає в позові, що кредитний договір не містить умов щодо розміру, суті та призначення платежу «комісія», як виду обов`язкового платежу на користь відповідача, а також не зрозумілим є яким чином розраховується комісія - за кожну операцію чи певну їх кількість, за який період, за які саме послуги.

Таким чином, ПАТ «КБ «Надра» в односторонньому порядку визначено обов`язок для позивача як позичальника сплачувати комісію без зазначення які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, за який період, а також за які саме послуги, що супроводжують кредит, що суперечить положенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є незаконним.

Також позивач зазначає, що в порушення положень ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ПАТ «КБ «Надра» в належній формі не було доведено позивачу необхідну інформацію про умови кредитування, зокрема про сплату комісії.

Ухвалою суду від 23.10.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Сторони не звертались до суду із клопотанням про проведення розгляду справи із викликом сторін.

15.12.2021 року до суду надійшов відзив ТОВ «ФК «АлькорІнвест» на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі що згідно чинних норм законодавства жодних обмежень в частині нарахування відсотків та інших нарахувань передбачених кредитним договором після винесення рішення суду не передбачено.

Представник зазначає, що комісію за користування кредитом передбачено п.1.3.2 Кредитного договору, який чітко визначає розмір, суть та призначення платежу. Рішенням суду зазначена обставина була встановлена та як вбачається з рішення суду позивач визнав позов частково та заперечував лише проти сплати пені, яка є великою. Тобто позивач визнавав необхідність сплати комісії.

Крім того представник відповідача зазначає, що позивач звертався до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору (справа №127/25323/19) в частині сплати комісії, пені, визнання недійсними нарахувань по сплаті пені.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що строк позовної давності почався з часу укладення спірного кредитного договору, а саме: з 22.12.2006 року, тобто він сплив 22.12.2009 року. В зв`язку з пропуском строку позовної давності представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив ПАТ «КБ «Надра» на заявлені вимоги до суду не надходив.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Як встановлено судом, 22.12.2006 року між ПАТ «КБ «Надра» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №62/П/56/2006-840 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 55 000,00 доларів США, зі сплатою 11% річних, строком користування до 21.12.2016 року.

Умовами п.1.3.2 Договору передбачено сплату Позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами плати за управління кредитом із розрахунку 0,42% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом.

Договір підписаний позивачем, що свідчить про його згоду із зазначеними умовами.

У зв`язку із неналежним виконанням Позичальником власних зобов`язань за кредитним договором, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом та рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.01.2015 року (справа №753/9786/14-ц) стягнуто з позичальника та поручителя заборгованість за Кредитним договором №62/П/56/2006-840 від 22.12.2006 року станом на 25.03.2014 року в сумі 72 346,40 доларів США та 690 678,50 грн..

В той же час, суд відмовив у стягнення пені за прострочення сплати кредиту в сумі 1 247 198,73 грн.

Як вбачається з рішення, станом на 25.03.2014 року, згідно розрахунку Банку, заборгованість за кредитним договором становить: 72 346,40 доларів США (еквівалент 1 937 877,23 грн.), що складається: непогашений кредит - 49 123,72 доларів США (еквівалент 509 717,54 грн.), несплачені відсотки - 23 222,68 доларів США (еквівалент 240 963,17 грн.), несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов`язань - 168 385,22 доларів США (1 747 198,73 грн.), несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 5 500,00 доларів США (еквівалент 57 069,10 грн.), несплачена комісія - 12 876,53 долари США (еквівалент 133 609,40 грн.).

Суд в рішенні зазначив, що, ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнав частково, вказав що погоджується виплатити тіло кредиту, однак сума пені, нарахована банком, є вкрай велика.

Позивач не надав суду доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором №62/П/56/2006-840 від 22.12.2006 року станом на момент звернення до суду з позовом. Так само позивач не надав суду доказів належного виконання рішення суду за яким стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Як зазначають сторони, за договором №8/П/56/2006-840/62/П/56/2006-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 07.11.2018 року, право вимоги за кредитним договором №62/П/56/2006-840 від 22.12.2006 року було переуступлено ТОВ «ФК «АлькорІнвест».

В той же час, як вбачається з листа №02-8078 від 05.08.2019 року уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», станом на 07.11.2018 року заборгованість за кредитним договором збільшилась в частині заборгованості за основним боргом, відсотками, комісією та пенею та загальна сума заборгованості становить 482 730,37 доларів США (збільшилась на 127 935,12 доларів США).

Крім того, як встановлено судом, ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання недійсним умов кредитного договору в частині сплати комісії, пені, визнання недійсними нарахувань по сплаті пені та рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2020 року (справа №127/25323/19) визнано недійсним нарахування пені за кредитним договором №62/П/56/2006-840 від 22.12.2006 року в частині нарахування пені понад суми 500 000,00 грн., що стягнуті з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.01.2015 року (справа №753/9786/14-ц) та відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнати недійсним нарахування процентів та комісії по кредитному договору, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2019 року, справа № 320/8618/15-ц, провадження №61-4393сво18 зробив висновок, що позовна вимога про зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції на тіло кредиту по кредитному договору є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення її права.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі незгоди позивача із сумою здійснених нарахувань комісії та процентів за кредитним договором, таке право підлягає захисту судом при вирішенні питання стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак сторони не повідомляли суд що на даний час в провадженні будь-якого суду перебуває справа про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також варто зазначити, що у випадку пред`явлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказані позивачем обставини - щодо безпідставного нарахування процентів та комісії повинні оцінюватись судом при вирішенні питання про стягнення заборгованості, проте в межах даної справи відповідач не звертався до позивача із зустрічним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача на неправомірність встановлення в кредитному договорі комісії не має будь якого правового значення для вирішення даного спору, оскільки позивач не заявляв вимоги про визнання недійсними певних пунктів кредитного договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог по суті, тому суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності.

А тому повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 76- 81, 244-245, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор інвест», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання недійсним нарахування відсотків та комісії по кредитному договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г.Притула