ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Джуга С.Д.,

за участі секретаря: Кекерчень М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департамента праці та соціального захисту населення Ужгородської міської радина рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2020 року, головуючий суддя Малюк В.М., у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми надмірно виплаченої допомоги внутрішньо переміщеній особі

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (відповідно до рішення ХХІІІ сесії VІІ Ужгородської міської ради від 15.05.2018. № 1079 змінено назву на Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради) звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення суми надмірно виплаченої допомоги внутрішньо переміщеній особі.

Просили повернення надмірно виплаченої допомоги в розмірі 33 954,19 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради суму надміру виплаченої адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.10.2014р. по 31.12.2015 р. у розмірі 12 002, 44 грн. (дванадцять тисяч дві гривні сорок чотири копійки).

Вирішено питання судових витрат.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Також на рішення суду Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради просить скасувати рішення суду, та задовольнити позовні вимоги повністю.

ОСОБА_1 також подала відзив на апеляційну скаргу позивача, просила апеляційну скаргу Департамента праці та соціального захисту населення Ужгородської міської радизалишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи були повідомленні належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підставі власноручно заповненої ОСОБА_1 заяви про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання від 21.10.2014 р. та від 19.05.2015 р., 28.10.2015 р., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», рішеннями позивача їй та членам її сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 призначалась щомісячна адресна допомога з 21.10.2014 року по 20.04.2015 року, з 24.04.2015 року по 23.10.2015 року, з 24.10.2015 року по 23.04.2016 року.

Згідно наданої позивачем довідки від 11.10.2018. № 35.04-03-10/1311 загальна сума виплаченої адресної допомоги ОСОБА_1 та членам її сім`ї - 33954, 19 грн., в тому числі частка виплачена ОСОБА_1 - 12002, 44 грн.

Під час проведеної перевірки правильності та повноти інформації виявлено, що в період з 01.10.2014р. по 31.12.2015р. у відповідача на депозитному банківському рахунку розміщено кошти, сума яких перевищує 10-кратинй розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, про який вона не повідомила позивача.

У зв`язку з цим відповідачу припинено виплату грошової допомоги на підставі п. 12 Порядку.

У зв`язку з поданням недостовірних відомостей, відповідачу зайво нараховано та виплачено щомісячної адресної допомоги у сумі 33 954,19 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» установлено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок № 505).

Встановлено, що на підставі заяв ОСОБА_1 від 21.10.2014 року, 19.05.2015 року та 28.10.2015 року їй та членам її сім`ї - неповнолітнім ОСОБА_3 та ОСОБА_2 призначалась щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам.

При заповненні заяви від 21.10.2014 року для призначення допомоги ОСОБА_1 в графі щодо наявності у будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, зазначила «ні», що не відповідало дійсності, що встановлено проведеною Державною фінансовою інспекцією в Закарпатській області перевіркою та підтверджено у суді першої інстанції.

Відповідно до договору-заяви №304717/7464/370-14 на банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8-ого Березня» від 21.03.2014 року, який укладений строком з 21.03.2014 р. по 25.02.2015 р., ОСОБА_1 внесла, а АТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № НОМЕР_1 в сумі 40 000 грн. Дана сума перевищувала 10-ти кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, який станом на жовтень 2014 року складав 1256 гривень.

За інформацією Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за період з 2014 року по 2016 рік на ім`я ОСОБА_1 було відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_2 , дата відкриття 21.03.2014 р. дата закриття рахунку 26.04.2016 р., сума депозиту 40 000 грн.

Тобто, при заповненні заяви від 21.10.2014 р. про призначення допомоги внутрішньо переселеній особі, ОСОБА_1 , проставивши відмітку «Ні» в графі про наявність у неї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, діяла недобросовісно, надавши позивачу недостовірну інформацію, що призвело до надмірної виплати їй грошової компенсації.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум (Постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.11.2018. по справі № 161/15233/16-ц, провадження № 61-30973св18)

Посилання ОСОБА_1 на зміни, які були внесені до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 року №505 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 року № 686 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», зокрема, на збільшення розміру депозитного рахунку з 10 на 25-кратний розмір, при наявності якого адресна допомога для покриття витрат на комунальні послуги призначається, суд не бере до уваги, оскільки на час виникнення спірних правовідносин діяла норма, яка передбачала, що грошова допомога не призначається у разі, зокрема коли будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, ОСОБА_1 , як набувач вказаної допомоги діяла недобросовісно, не повідомивши позивача про наявність обставин, за яких вона не мала права на отримання вказаної допомоги, а отже до неї мають бути застосовані наслідки, передбачені статтями 1212, 1215 ЦК України, незалежно від того, що згодом підстава, на якій майно було набуте, відпала.

Отже, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 при заповненні заяви від 21.10.2014 року зазначила відомості про відсутність у неї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, які не відповідали дійсності, в наступних заявах від 19.05.2015 року та 28.10.2015 року, також зазначала інформацію про відсутність депозитного рахунку, її дії не можна визнати добросовісними, а відтак позовні вимоги в частині стягнення суми надмірно виплаченої допомоги внутрішньо переміщеній особі,- ОСОБА_1 , підлягали задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення суми адресної допомоги призначеної неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ця частина позовних вимог не підлягала задоволенню, виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», визначено, що призначення даної допомоги здійснюється на кожного члена сім`ї окремо в залежності від їх працездатності/непрацездатності.

Отже, враховуючи, що неповнолітні діти - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є непрацездатними особами, позивачем їм було призначено виплату адресної допомоги в сумі 884 грн. щомісяця кожному з 21.10.2014 року.

Згідно наданої позивачем довідки від 11.10.2018 року № 35.04-03-10/1311 загальна сума виплаченої адресної допомоги ОСОБА_1 та членам її сім`ї - 33954, 19 грн., в тому числі частка виплачена ОСОБА_1 - 12002, 44 грн., відповідно 21951, 75 грн. - сума адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, призначена ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Заява про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам від 21.10.2014., в якій містилася недостовірна інформація про відсутність на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, була написана ОСОБА_1 , а не ОСОБА_3 чи ОСОБА_2 , а відтак в їх діях немає недобросовісності, тому підстави для стягнення коштів, призначених та виплачених для існування неповнолітніх дітей, - відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення 21951, 75 грн. суми адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, призначеної ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суд вірно дійшов висновку, що згідно зі ст. ст.1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правові відносини, що стосуються інтересів дитини, суд відповідно до вимог статті 8 ЦПК України та статті 3 Конвенції «Про права дитини» повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Колегія погоджується з висновком, що стягнення коштів, призначених неповнолітнім дітям обмежить законні інтереси неповнолітніх дітей, оскільки дані кошти є власністю дітей і використовуються на їх потреби, що в свою чергу може обмежити всебічний розвиток дітей і призвести до погіршення їхнього рівня життя.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департамента праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 13 травня 2022 року.

Головуючий

Судді