ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/477/22 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року м.Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Сікорська Я.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шандер Костянтин Ігорович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.10.2015 року та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки в добровільному порядку між ними не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, проте не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21 жовтня 2021 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку, проте не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 06.12.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Не погоджуючись з ухваленим у справі рішенням, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шандер К.І., подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягають до стягнення до 1/6 частини його заробітку, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Сторони та їх представники належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку із чим апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність, оскільки їх явка у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце її розгляду не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.ст.181,183 СК України за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.10.2015 року, що підтверджується актовим записом про шлюб №1379, зробленим 30.10.2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно актового запису про народження №186, зробленого 23.02.2016 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

З довідки №41, виданої 20.10.2020 року ОСББ «Тарле, 18» вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з її матір`ю ОСОБА_2 .

Судом також встановлено, що відповідач приймає деяку участь в утриманні неповнолітньої дитини, однак між сторонами існує спір щодо розміру цієї участі, який в добровільному порядку не вирішено, у зв`язку із чим позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, проте не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2020 року Херсонським міським судом Херсонської області ухвалено заочне рішення у справі, яке ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.09.2021 року скасовано за заявою відповідача, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від сторін клопотань про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання та відзиву на позовну заяву не надходило, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що матеріальна допомога, яку надає відповідач на утримання дитини, не є сталою, а її розмір є незначним, меншим, аніж законодавчо визначений, тому вважав доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, визначивши їх у розмірі частини з усіх видів заробітку, проте не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, оскільки відповідач не надав належних, достовірних та достатніх доказів в обгрунтування посилань щодо неможливості сплати аліментів у розмірі частини свого заробітку, а також зважаючи на молодий вік та працездатність відповідача, суд визнав його доводи у цій частині непереконливими.

Суд проаналізував надані відповідачем докази наявності у нього хронічного захворювання та зазначив, що оскільки доказів того, що на лікування відповідач витрачає значні кошти не надано, як і доказів обмеження його працездатності, тому й відсутні підстави для стягнення аліментів у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний утримувати свою малолітню дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому участь іншого з подружжя в утриманні дитини не перешкоджає тому з подружжя, з ким проживає дитина, просити суд визначити розмір аліментів, необхідний та достатній для задоволення основних потреб дитини.

Посилання апелянта на те, що він добровільно сплачує аліменти на утримання дитини не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що сторони добровільно домовились щодо порядку сплати та розміру аліментів, натомість звернення позивача до суду з вимогою про стягнення аліментів свідчить про фактичну незгоду позивача з визначеним відповідачем розміром аліментів на утримання дитини, які відповідач сплачує добровільно.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір щомісячних аліментів відповідатиме можливості відповідача надавати належну матеріальну допомогу на утримання дитини.

Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Приймаючи до уваги принцип диспозитивності цивільного процесу, зважаючи на те, що відповідач та його представник на власний розсуд розпорядилися своїми процесуальними правами, відзиву на позовну заяву не подавали, довідку МСЕК від 06.10.2021 року, якою відповідачу встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.11.2022 року суду першої інстанції не надали, як і доказів витрат на лікування, при цьому не зазначили причин не надання цих доказів суду першої інстанції, як і підстав їх залучення та врахування судом апеляційної інстанції (з огляду на законодавчі обмеження їх врахування в разі ненадання їх у передбаченому законом порядку суду першої інстанції), тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для їх врахування та задоволення апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Євро-пейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 лип-ня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив обгрунтоване та законне рішення, підстав для скасування якого не встановлено, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, як такі, що не спростовують висновки суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шандер Костянтин Ігорович, залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 23.02.2022 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В. Орловська