РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року м. Рівне

Справа № 570/228/21

Провадження № 22-ц/4815/619/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2021 року (ухвалене у складі судді Остапчук Л.В.) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 липня 2017 року ОСОБА_1 подала до ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" заяву № на отримання кредиту від ТзОВ "ФК "Центр фінансових рішень", підписанням якої підтвердила, що ця заява разом із паспортом кредиту та з умовами отримання кредитів та інших послуг становить кредитний договір, згідно якого їй надано кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом строком на 36 місяців. У зв`язку з неналежним виконанням кредитних зобов`язань, у відповідачки утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 19888,15 грн., яка складається з: 7988,16 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 875,31 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5131,39 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами; 5893,29 грн. - сума заборгованості за пенею.

ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", до якого перейшло право вимоги за кредитним договором на підставі договору відступлення права вимоги, укладеного з ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень", просить стягнути з відповідачки заборгованість по кредитному договору № у розмірі 19888 грн. 15 коп., а також судові витрати по справі.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що в рахунок повернення кредитної заборгованості відповідачкою було сплачено 11100 грн., що свідчить про те, що отримані нею кошти повернуті у повному обсязі з переплатою в одну тисячу сто гривень, а сума переплати на 339,08 грн. перевищує суму процентів нарахованих за ставкою 11,99% річних. Керуючись правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення зазначених у позовній заяві сум через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у заяві № від 07 липня 2017 року. При цьому, суд дійшов до переконання, що Паспорт кредиту та Умови отримання кредитів та інших послуг ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ТзОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що відповідачка, подавши заяву на отримання кредиту та підписавши Паспорт кредиту, підтвердила свою згоду на отримання кредиту на запропонованих умовах. Кредитний договір та всі додатки до нього засвідчені підписом позичальника, а паспорт кредиту містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладання правочину та процентну ставку. Наголошує, що ОСОБА_1 була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується її підписом у договорі. Також заперечує щодо застосування до спірних правовідносин правової позиції, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 липня 2017 року ОСОБА_1 подала до ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" заяву № на отримання кредиту від ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень", підписанням якої підтвердила, що ця заява разом із паспортом кредиту та з умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір.

09 грудня 2019 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір відступлення права вимоги № 20191209, відповідно до умов якого позивач прийняв належні ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників, що є додатком до договору відступлення права вимоги, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 19888,15 грн., з яких: 7988,16 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 875,31 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5131,39 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами; 5893,29 грн. - сума заборгованості за пенею.

Як вбачається із змісту копії Заяви № від 07.07.2017 року на отримання кредиту від ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та Умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" в редакції від 30 березня 2015 року, дані документи не містять істотних умов договору про споживчий кредит, а саме: розміру кредиту, строку на який надається кредит, розміру процентної ставки за користування кредитом та інші істотні умови передбачені ст.12 Закону України "Про споживче кредитування".

У розділі 4 наданої позивачем копії Паспорту кредиту від ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" № 1936816, який називається «Основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника», зазначена інформація, що ліміт кредиту становить 12000 грн., про що також зазначено і в розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви.

Разом з цим, у наданій позивачем копії Заяви № від 07.07.2017 року на отримання кредиту від ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" зазначено про доручення сплатити за рахунок отриманого кредиту, такі грошові суми: 10000,00 грн. на рахунок отримувача АТ "ТАСкомбанк" з призначенням - надання кредиту за кредитним договором № від 07.07.2017 року, а також 1800,00 грн. на рахунок отримувача ПАТ "Страхова компанія "ТАС" з призначенням - оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 07.07.2017 року.

У той же час, пунктом 3 заяви № доручено ТзОВ «ФК «ЦФР» перерахувати за рахунок отриманого кредиту, зокрема, ПАТ «Страхова компанія «ТАС» - 1800 грн., які входять до основної суми боргу. Однак, суду не надано доказів перерахування суми 1800 грн. ПАТ «Страхова компанія «ТАС» в оплату страхового платежу за договором страхування №-С від 07.07.2017 року, як і не надано самого договору страхування.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із Паспорту кредиту від ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" № 1936816 за користування кредитними коштами сплачуються наступні процентні ставки: початковий процент - 2,00% від суми кредиту, щомісячні проценти - 2,99% від суми кредиту, річні проценти - 11,99% від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка становить 43,00%. Пеня визначена в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, але не більше 15 % від суми прострочення. Загальні витрати за кредитом 15479,83 грн.. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 27279,83 грн..

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, паспорту кредиту, який містить три процентних ставки (2,00%, 2,99%, 11,99%), а також відомості про реальну річну процентну ставку - 43,00%, яка не узгоджується із попередніми, є незрозумілими, а тому вірно визначені як несправедливі умови кредитування.

Відповідно до ч.2 ст.18 "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Як зазначено в ч. 5 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ч. 5 ст. 18 вказаного закону, положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. З ч. 8 ст. 18 "Про захист прав споживачів" вбачається, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У розділі 7 Паспорту кредиту містяться положення про сплату у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором подвійної неустойки, а саме: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та щомісячної неустойки у розмірі 100 грн. за прострочення від 7 до 30 днів, 150 грн. за прострочення від 31 до 60 днів. Такі умови є порушенням ст.61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, позивач просить стягнути пеню в сумі 5893,29 грн. та заборгованість за кредитом та процентами в загальному розмірі 13994,86 грн. виходячи з цього, пеня становить 42,11% від суми простроченого боргу, отже, розмір штрафних санкцій перевищує 15% від суми боргу, що суперечить ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування", якою передбачено, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Згідно ст. 256 ЦК України строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовна давність. Згідно ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивач просить стягнути пеню нараховану станом на 09.12.2019 року. При цьому, позивач покликається на п.7.2. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень", згідно якого до вимог, що виникають з кредитного договору застосовується позовна давність у десять років.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 вказує, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Якщо Умови та правила надання банківських послуг розміщені на сайті банку, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, вони не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Надані позивачем Умови отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" в редакції від 30 березня 2015 року, затверджені наказом ген.директора ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" від 08.05.2015 року №6, не можна вважати складовою заяви № від 07.07.2017 року на отримання кредиту, так як у тексті цієї Заяви не має посилання на редакцію Умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень". Крім того, надана позивачем редакція Умов не містить підпису ОСОБА_1 , а тому пункт 7.2. цих умов не може бути підставою для збільшення строку позовної давності.

Із наданої ОСОБА_1 копії заяви на видачу готівки № 217899138 від 10 липня 2017 року вбачається, що вона отримала грошові кошти в сумі 10000 грн. згідно кредитного договору № від 07.07.2017 року.

У рахунок повернення цієї заборгованості нею було сплачено через термінал самообслуговування Рівненського відділення ПАТ "ТАСкомбанк" на рахунок ТзОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" 11100 грн., про що свідчать копії квитанцій, які наявні у матеріалах справи.

Отже, отримані нею кошти повернуті в повному обсязі з переплатою в одну тисячу сто гривень. При цьому, сума переплати на 339,08 грн. перевищує суму процентів нарахованих за ставкою 11,99% річних.

Виходячи із фактично погоджених сторонами кредитного договору умов, ОСОБА_1 надано докази сплати кредитної заборгованості у повному обсязі, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду та ґрунтуються на власному тлумаченні умов кредитування та судової практики у спірних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.