ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3749/22 Справа № 214/6462/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 214/6462/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

стягувач: Акціонерне товариство «Правекс-Банк»

боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс-Банк» на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року, яка постановлена суддею Ткаченко А.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст ухвали складено 27 січня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2021 року Акціонерне товариство «Правекс-Банк» звернулось до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

В обґрунтування заяви вказано, що заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року у справі № 214/6462/16-ц позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 13006-06/06Р від 07 серпня 2006 року станом на 25 жовтня 2016 року в розмірі 401 402 грн. 25 коп., судовий збір у розмірі 3079 грн. 98 коп.

На виконання вказаного рішення судом 07 жовтня 2020 року видано виконавчі листи.

Раніше виконавчі листи банк не отримував, оскільки з боку боржників вживались спроби врегулювання заборгованості за кредитом, що не визначало необхідності пред`явлення до примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості.

На підставі наведеного вище заявник просив суд поновити строк пред`явлення до виконання виконавчих листів по справі № 214/6462/16-ц за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який за вказаних обставин, на переконання заявника, пропущений з поважних причин.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2022 рокув задоволенні заяви Акціонерного товариства «Правекс-Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Правекс-Банк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання посилаючись на те, що заявник, будучи переконаним в тому, що виконавчі листи видавались та були втрачені, в межах строків пред`явлення виконавчих листів до виконання, звернувся до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та як наслідок, у зв`язку із розглядом вказаної заяви про видачу дублікатів виконавчих листів, заявником було пропущено строк пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року у справі №214/6462/16-ц, ухваленим при заочному розгляді, позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 13006-06/06Р від 07 серпня 2006 року станом на 25 жовтня 2016 року в розмірі 401 402 грн. 25 коп., судовий збір у розмірі 3079 грн. 98 коп. (а.с.65-68).

Заочне рішення в апеляційному порядку не оскаржене, заяв від відповідачів про його перегляд до суду не надходило, а відтак рішення набрало законної сили 29 червня 2020 року. Строк пред`явлення виконавчих листів до виконання рішення суду, відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження, встановлено до 30 червня 2020 року.

30 березня 2020 року представник АТ «Правекс-Банк» звернувся до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів у зв`язку з їх втратою, що встановлено за результатами перевірки матеріалів кредитної справи (а.с.80-82).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року у задоволенні заяви АТ «Правекс-Банк» про видачу дублікатів виконавчих листів відмовлено, оскільки представником банку не надано доказів отримання виконавчих листів та їх втрати (а.с.113-114).

Копію ухвали суду направлено сторонам 17 квітня 2020 року у встановленому законом порядку, та отримано 29 квітня 2020 року (а.с.115, 122).

21 вересня 2020 року на адресу суду надійшла заява представника АТ «Правекс-Банк» про видачу виконавчих листів на виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року у справі № 214/6462/16-ц (а.с.120).

Виконавчі листи представником банку отримано 05 жовтня 2020 року, що підтверджується відповідною відміткою на його заяві, наявною в матеріалах справи (а.с.120).

Відмовляючи в задоволенні заяви АТ «Правекс-Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчі листи представником АТ «Правекс-Банк», як стягувачем, отримано вже після сплину 3-річного строку пред`явлення їх до виконання та заявником не наведено та не надано доказів об`єктивних, непереборних перешкод або істотних труднощів для отримання та пред`явлення виконавчого листа до виконання в установлені Законом України «Про виконавче провадження» порядку та строку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою, шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України.

Згідно з статтею 127 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд, при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

Кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, виконавчі листи представником АТ «Правекс-Банк», як стягувачем, були отримано вже після сплину 3-річного строку пред`явлення їх до виконання.

При цьому заявником не наведено та не надано доказів об`єктивних, непереборних перешкод або істотних труднощів для отримання та пред`явлення виконавчого листа до виконання в установлений Законом України «Про виконавче провадження» строк, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви АТ «Правекс-Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення заяви АТ «Правекс-Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання доводи апеляційної скарги про те, що заявник, будучи переконаним в тому, що виконавчі листи видавались та були втрачені, в межах строків пред`явлення виконавчих листів до виконання, звернувся до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та як наслідок, у зв`язку із розглядом вказаної заяви про видачу дублікатів виконавчих листів, заявником було пропущено строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів поважності причин неотримання виконавчих листів та непред`явлення їх до виконання протягом строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження», не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, а також не наведено об`єктивних обставин, які перешкоджали стягувачу реалізувати таке право у встановлений строк.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності доказів про добросовісну реалізацію своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків стягувача, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від них дій, спрямованих на своєчасне, подання виконавчих листів на виконання та контроль за виконанням судового рішення.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги, які не спростовують висновки суду першої інстанції, спрямовані на незгоду із судовим рішенням у справі та власним тлумачення норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга заявника не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у зв`язку з чим вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375,381,382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс-Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: