Постанова

Іменем України

12 травня 2022 року

м. Київ

справа № 204/1919/20-ц

провадження № 61-11702св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілія Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року у складі судді Дубіжанської Т. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 15 червня 2021 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р.,

Демченко Е. Л., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_2 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області

Бурхан-Крутоус Л. А. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Д. О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовну заяву мотивовано тим, що 05 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі -

ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк»,

та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 26/ф/6.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 й ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6/1з без оформлення заставної,

за яким в іпотеку передано житлове нерухоме майно: нежитлові приміщення № 69 та № 70, загальною площею 602,4 кв. м, за адресою: будинок АДРЕСА_1 , що належало останнім на праві особистої приватної власності по 1/2 частині кожному на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2004 року.

11 липня 2012 року до зазначеного кредитного договору були внесені зміни шляхом укладення договору про внесення змін № 1. Разом із цим, 11 липня 2012 року до договору іпотеки внесені зміни шляхом укладення договору про внесення змін № 1.

ОСОБА_1 зазначав, що у березні 2020 року у зв`язку із отриманням від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Л. А. постанови про відкриття виконавчого провадження

від 19 березня 2020 року № 61608736, йому стало відомо, що 12 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. вчинено виконавчий напис та зареєстровано у реєстрі

за № 1275, яким запропоновано звернути стягнення на нежитлові приміщення № 69 та № 70, загальною площею 602,4 кв. м, за адресою: будинок АДРЕСА_1 . Виконавчим написом запропоновано за рахунок коштів отриманих від реалізації нежитлових приміщень задовольнити вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором

від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6 у загальному розмірі 42 371 831,74 грн. Строк, за який проводиться стягнення,з 12 січня 2015 року по 29 вересня 2019 року.

Позивач вважав, що виконавчий напис від 12 березня 2020 року № 1275 вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не дотримався

ні вимог щодо безспірності вимог стягувана, ні строків, в які можливо вчинити виконавчий напис.

Зазначав, що на день вчинення виконавчого напису (12 березня 2020 року) між ним та ПАТ АБ «Укргазбанк» існували та продовжували існувати судові спори щодо суми боргу за кредитним договором, що, на його думку, виключає факт безспірності заборгованості для вчинення виконавчого напису, зокрема у цивільних справах № 204/6797/16-ц та № 204/1853/19, які на час звернення із цим позовом не розглянуті по суті. Таким чином,

на думку позивача, нотаріусом вчинено виконавчий напис за наявності спорів щодо суми бopгy за кредитним договором, а також щодо недійсності кредитного договору, тобто за відсутності факту безспірності заборгованості, що є достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом із цим, позивач вважав, що ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося

до нотаріуса з пропуском трирічного строку з моменту виникнення права вимоги вже сплинув. Оскільки у виконавчому написі зазначений період:

з 12 січня 2015 року по 29 вересня 2019 року, тому право вимоги виникло саме з 12 січня 2015 року.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати таким,

що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1275, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О.

12 березня 2020 року, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення № 69 та № 70 загальною площею 602,4 кв. м, за адресою: будинок АДРЕСА_1 , належнеОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за рахунок якого, задовольнити вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором від 05 лютого

2008 року № 26/ф/6 у загальному розмірі 42 371 831, 74 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 03 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1275, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. 12 березня 2020 року, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення № 69 та № 70 загальною площею 602,4 кв. м, за адресою: будинок

АДРЕСА_1 , які належать на праві особистої приватної власності по 1/2 частини кожному: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором

від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6 у загальному розмірі 42 371 831, 74 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нотаріусом вчинено виконавчий напис за наявності спорів щодо суми боргу за кредитним договором, спору щодо дійсності кредитного договору (договору про внесення змін до нього), пропуск банком трирічного строку для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що є, на думку суду першої інстанції, достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2021 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» залишено без задоволення. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки нотаріусом вчинено виконавчий напис за наявності спорів щодо суми боргу за кредитним договором, спору щодо дійсності кредитного договору (договору про внесення змін до нього), пропуск банком трирічного строку для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що є достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2021 року до Верховного Суду,

ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій

та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову

у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства.

На думку ПАТ АБ «Укргазбанк», помилковими є висновки судів першої

та апеляційної інстанцій про те, що виконавчий напис вчинено після спливу строків, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат»,

що суперечить статтям 526, 1048, 1050 ЦК України та статті 35 Закону України «Про іпотеку», а також суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2020 року у справі № 754/16184/16-ц (61-11970св19).

Вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що не надання банком доказів отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суперечить пункту 2.3 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2021 року було відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу № 204/1919/20

із Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

У вересні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 , на касаційну скаргу у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення

є законними та обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 лютого 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого

є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 26/ф/6, відповідно до умов якого останньому встановлено кредитну лінію у розмірі 3 879 667,00 доларів США (а. с. 211-216, т. 1).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений договір іпотеки від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6/1з, відповідно до умов якого в іпотеку передано житлове нерухоме майно: нежитлові приміщення № 69 та № 70, загальною площею 602,4 кв. м, за адресою: будинок АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1

та ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності по 1/2 частини кожному на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2004 року

(а. с. 223-226, 231, 232, т. 1).

11 липня 2012 року до кредитного договору та договору іпотеки було внесено зміни шляхом укладення договорів про внесення змін № 1.

(а. с. 217-222, 228, 229, т. 1).

12 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. вчинено виконавчий напис

та зареєстровано у реєстрі за № 1275, яким запропоновано звернути стягнення на нежитлові приміщення № 69 та № 70, загальною площею

602,4 кв. м, за адресою: будинок

АДРЕСА_1 , які належать на праві особистої приватної власності

по 1/2 частини кожному: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Виконавчим написом запропоновано за рахунок коштів,отриманих

від реалізації нежитлових приміщень,задовольнити вимоги АБ «Укргазбанк» за кредитним договором від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6 у загальному розмірі 42 371 831,74 грн. Строк, за який проводиться стягнення,з 12 січня 2015 року по 29 вересня 2019 року (а. с. 137, т. 1).

19 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Вурхан-Крутоус Л. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61608736 з примусового виконання виконавчого напису (а. с. 11, 12, т. 1).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, на день вчинення виконавчого напису (12 березня 2020 року) між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк» існували спори щодо суми боргу за кредитним договором від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 15 листопада 2016 року було відкрито провадження у цивільній справі

№ 204/6797/16-ц за позовом АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1

та ОСОБА_2 , предметом розгляду є стягнення заборгованості

за кредитним договором, на забезпечення якого було укладено іпотечний договір, на якому нотаріусом було вчинено оскаржуваний виконавчий напис.

Не погоджуючись із розміром заборгованості ОСОБА_1 у межах розгляду зазначеної справи було заявлено клопотання, яке задоволено ухвалою суду від 15 червня 2017 року, призначалася судова економічна експертиза, на вирішення якої ставилися питання щодо встановлення розміру фактичної заборгованості ОСОБА_1 перед банком,

за кредитним договором від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6 з урахуванням змін, періоду та розміру застосованих банком процентних ставок, нарахованих відсотків, підтвердження документально факту видачі або перерахування у повному обсязі кредитних коштів та їх суми за кредитним договором від 05 лютого 2008 року № 26/ф/6, з урахуванням змін

та відповідності розрахунку заборгованості умовам кредитного договору

та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором. За наслідками її проведення до суду надійшов висновок від 15 травня 2018 року № 3059/3060-17 судово-економічної експертизи у вказаній цивільній справі, яким виявлено невідповідність розрахунку заборгованості банку умовам кредитного договору

(а. с. 107-109, т. 1).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 20 березня 2019 року провадження у справі № 204/6797/16 зупинено

до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі

№ 204/1853/19 за позовом ОСОБА_1 до АБ «Укргазбанк» про визнання правочину недійсним. Ця ухвала була залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 04 липня 2019 року справі № 204/6797/16.

Спір щодо заборгованості за кредитним договором виник 15 листопада 2016 року та існував на дату вчинення виконавчого напису (12 березня

2020 року), й на час розгляду цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій не розглянутий по суті.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 15 березня 2019 року у справі № 204/1853/19 за позовом

ОСОБА_1 до АБ «Укргазбанк», третя особа ОСОБА_2 , про визнання правочину недійсним та за позовом третьої особи

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та АБ «Укргазбанк» про визнання правочину недійсним відкрито провадження. Станом на дату вчинення виконавчого напису та на дату подання цієї позовної заяви справа

не розглянута, рішення суду по суті спору не винесене. Можливе задоволення позовних вимог у вказаній справі матиме наслідком зміну обсягу прав та обов`язків сторін за кредитним та іпотечним договором

та прямо впливатиме на розмір заборгованості, що не спростовано банком.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено,

що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального

чи процесуального права і не може встановити або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновків, що касаційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволенню

не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися

до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках

і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша

статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат»

та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого

2012 року № 296/5.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло

не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами

та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно із підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться

у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться

у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня

1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів,

за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку

на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи,

що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені

в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року

у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) зазначено,

що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує

по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис

не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся

до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника -

це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису

(стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Проте характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те,

що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень

статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити

в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру,

як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести

ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог

або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким,

що не підлягає до виконання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши те, що 21 жовтня

2016 року ПАТ АБ «Укргазбанк» набуло право на звернення стягнення

на предмет іпотеки, звернувшись до Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська до ОСОБА_1 та ОСОБА_2

із відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі № 204/6797/16-ц, обґрунтовано вважав, що банк мав право на звернення до нотаріуса про вчинення виконавчого напису

із зазначеної дати до 21 жовтня 2019 року, проте звернувся із заявою лише 24 січня 2020 року, тобто із пропуском трирічного строку для звернення

до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

При цьому встановивши, що нотаріусом вчинено спірний виконавчий напис за наявності спору щодо суми боргу за кредитним договором, спору щодо недійсності кредитного договору (договору про внесення змін до нього),

а також банком пропущено трирічний строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що є достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що банком не пропущено трирічний строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису

є необґрунтованими, оскільки банком було змінено строк виконання зобов`язання шляхом звернення до суду з позовом про дострокове стягнення суми заборгованості за кредитним договором достроково.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків щодо застосування норм матеріального

й процесуального права у подібних правовідносинах, викладених

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2020 року у справі № 754/16184/16-ц (61-11970св19), на які заявник посилається у касаційній скарзі, є необґрунтованими, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують законність

та обґрунтованість судового рішення, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами першої

та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 03 лютого 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович