Справа № 201/3895/20
Провадження № 6/201/79/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.

розглянувши заяву представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2022 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначив, що 18 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано. 15 червня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська був виданий судовий наказ щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року. Посилався на те, що дитина фактично проживає разом з ним, що за змістом ст. 160 ЦПК України і ст. 181 СК України саме йому належить право вимагати сплати аліментів та відповідно відсутній обов`язок сплачувати аліменти. В зв`язку з чим, просить суд задовольнити вищевказану заяву та визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

В судове засідання сторони не з`явилися, про день та час слухання заяви повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України неявка стягувача та боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків.

Статтею 173 ЦПК України визначено, що суд може внески виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, в порядку визначеному ст. 432 ЦПК України.

Судом встановлено, що 15 червня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 на користь: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року.

До заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини додано довідку акт про спільне проживання від 16 квітня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно проживають за адресою АДРЕСА_2 .

До заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, додано акти про фактичне проживання осіб від грудня 2021 року та 20 квітня 2022 року складений головою ОСББ «ОБЕРІГ27», відповідно до яких встановлено, що у квартирі АДРЕСА_3 з 22 липня 2021 року проживає ОСОБА_4 . Також надано характеристику на ОСОБА_4 , в якій директор КЗДО ДНЗ №144 Грінченко Ю.А. зазначила, що влітку 2021 року мати залишила хлопчика на батька ОСОБА_1 , який займається вихованням хлопчика та сплачує за дитячий садок.

Під час прийняття судового наказу суддею взято до уваги долучену до заяви про видачу судового наказу акт про спільне проживання від 16 квітня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно проживають за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, з отриманої на запит суду у відповідності до вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України, довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання , вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживає в АДРЕСА_1 .

Оспорюваний судовий наказ було направлено за місцем проживання боржника та останнім отримано особисто 26 червня 2020 року.

18 грудня 2020 року представником стягувача отримано судовий наказ.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є видом виконавчого документу.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах внормовані Розділом VІ ЦПК України.

Відповідно до змісту частин 1, 2 статті 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

Заявлена заявником підстава, за якою він просить визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, не є ні матеріально-правовою (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання), ні процесуально-правовою (обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання).

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2018 року в справі №755/15479/14-ц.

Розглядаючи заяву, суд також зазначає, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata (вирішена справа), тобто принципу остаточності судового рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами, а рішення суду є по суті невірним.

В свою чергу боржником не надано жодного доказу, який би вказував на наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали йому з 26 червня 2020 року до теперішнього часу вчинити процесуальні дії для перегляду судового наказу.

Враховуючи викладене, а також той факт, що заявнику з червня 2020 року відомо про стягнення з нього аліментів на утримання його малолітнього сина та з огляду на відсутність заперечень його батьківства стосовно дитини, враховуючи принцип правової визначеності, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, а тому відмовляє в її задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 432, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.О. Демидова