Справа №461/9747/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Бордуляк М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

позивач ОСОБА_1

(РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

представник позивача адвокат Білецька Ореста Романівна

(79000, м. Львів, пр. Шевченка, 36)

до

відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги»

(, адреса: 79013, Львівська область, м. Львів, вул. Є. Коновальця, 26)

представник відповідача ? начальник юридичного відділу відокремленого підрозділу «4-а Лікарня» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» Бордуляк Марія Олександрівна

(79005, Львівська область, м. Львів, вул. Я. Стецька, 3)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Головний лікар Комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м.Львова» Чуловський Ярослав Богданович

(РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: 79005, Львівська область, м. Львів, вул. Я. Стецька, 3)

про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення та поновлення на роботі,

встановив:

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

29.11.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова», в якому просить: скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» від 02.11.2021 року №335-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на займаній посаді лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу від дня звільнення до дня ухвалення рішення суду.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, на підставі якої його було звільнено з роботи, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акту чи акту локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.

При притягненні працівника до даного виду відповідальності, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, роз`яснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Позивач вважає, що всупереч вимогам норм матеріального права, оскаржений наказ не містить інформації про те, в чому полягало порушення трудової дисципліни, відсутні конкретні факти допущеного невиконання або неналежного виконання покладених трудових обов`язків, відсутнє посилання на норми матеріального права, назви нормативних актів в цілому, відсутні вказівки на дату виявлення нібито порушень, що вказує на невідповідність прийнятого наказу вимогам закону. Притягнення до дисциплінарної відповідальності без повних і точних відомостей про вчинене порушення, без визначення функціональних обов`язків, які порушив працівник, та без зазначення дати порушення, є незаконним.

Також, позивач зазначає, що відповідно до приписів статті 43 КЗпП, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, вибраний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

ОСОБА_1 вказує, що його на засідання профспілкової організації було запрошено листом від 25.10.2021 року, яким повідомлено про те, що засідання відбудеться 28.10.2021 року, проте, не було надано жодних документів щодо підстав для проведення засідання. Позивач письмово звернувся із проханням надати йому копії матеріалів, які стали підставою для проведення засідання профспілки, а також подав клопотання про його відкладення 28.10.2021 року, оскільки, вважав, що відсутність будь-яких відомостей та матеріалів щодо причин проведення засідання позбавляло його можливості належним чином надавати пояснення.

Проте, на думку позивача, всупереч вимогам статті 43 КЗпП, засідання не було відкладено та профспілковою організацією надано погодження на його звільнення.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що підставою його звільнення, враховано накази від 19.03.2021 року та від 16.06.2021 року, згідно яких йому поставлено у вину невнесення інформації до медичних інформаційних систем та до позивача застосовано дисциплінарні стягнення у виді догани. Разом з тим, однією з ознак порушення для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення є те, що невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності.

Однак, позивач вважає, що відсутні обставини, які вказували б на вчинення ним винного та скоєного без поважних причин неналежного виконання своїх службових обов`язків.

Так, як на підставу для накладення стягнення у довідці за результатами розгляду службової записки від 13.10.2021 року, відповідач покликається на наказ від 26.05.2020 року «Про ведення медичних записів, записів про скерування та рецептів в електронній системі охорони здоров`я КНП4МКЛ» та посадову інструкцію від 09.10.2020 року.

Порядок ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я від 28.02.2020 №587 «Деякі питання ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я» (далі ? Порядок).

Відповідно до зазначеного Порядку, з 01 квітня 2020 року, для всіх надавачів медичних послуг, які уклали договори з НСЗУ про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, та їх залучених до виконання такого договору осіб, обов`язковим є внесення медичних записів про надання медичних послуг в амбулаторних умовах, про госпіталізацію, виписку зі стаціонару, записів про направлення та рецептів на лікарські засоби, які підлягають реімбурсації.

Пункт 17 Порядку передбачає обов`язок суб`єкта господарювання забезпечити внесення медичних записів, записів про направлення та рецепти під час медичного обслуговування пацієнта в день надання таких послуг. Якщо медичне обслуговування здійснюється не за місцем провадження господарської діяльності з медичної практики, суб`єкти господарювання зобов`язані забезпечити внесення медичних записів, записів про направлення та рецепти не пізніше наступного робочого дня з дня надання послуг.

ОСОБА_1 зазначає, що Комунальне некомерційне підприємство «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» уклало з НСЗУ Договір про медичне обслуговування населення від 27.03.2020 року № 1503-Е420-Р000 (далі Договір).

Відповідно до вказаного Договору, сторони зобов`язуються постійно співпрацювати з метою забезпечення належного виконання умов Договору, підвищення якості та доступності медичного обслуговування пацієнтів. Кожна сторона зобов`язується систематично проводити спостереження за своєчасністю внесення до ЕСОЗ точної та достовірної інформації, вживати заходів для усунення неточностей в роботі. Проводити навчання працівників з питань, що стосуються надання послуг за Договором, зокрема, стосовно своєчасного внесення точної та достовірної інформації про надані пацієнтам медичні послуги до ЕСОЗ. Також, на КНП «4МКЛ м. Львова» Договором покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням його працівниками договірних зобов`язань, аналізувати ефективність виконання умов Договору, вживати заходів щодо усунення порушень у разі їх виявлення.

Позивач вказує, що є особою старшого віку, не володіє знаннями у сфері комп`ютерної техніки та комп`ютерних технологій. Відповідач, всупереч вимог статті 139, 140 КЗпП, не забезпечив йому належних умов праці, змінюючи коло обов`язків позивача, всупереч вимогам статті 32 КЗпП, не повідомив позивача у передбачений законом строк про зміну істотних умов праці. Володіючи інформацією про необхідність у майбутньому використаня працівниками електронних медичних систем, відповідачем не вжито заходів щодо навчання працівників роботі з комп`ютерною технікою та електронними медичними системами.

ОСОБА_1 проходив навчання лише з медичних питань, будь-яке інше навчання позивач не проходив, а відповідач не організовував.

З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач не мав підстав для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Відтак, ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.12.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ? Головний лікар Комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» Чуловський Ярослав Богданович про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення та поновлення на роботі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

14.12.2021 року до суду надійшла заява про перенесення судового засідання з метою надання терміну для ознайомлення з матеріалами справи для викладу та обґрунтування своєї позиції ОСОБА_3 .

21.12.2021 року суд задовольнив клопотання ОСОБА_3 , оголосив перерву з викликом сторін по справі.

28.12.2021 року до суду надійшов відзив ОСОБА_4 на позовну заяву. Посилаючись на підстави викладені у відзиві, представник відповідача заперечувала позовні вимоги та просила відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 .

26.01.2022 року до суду надійшли пояснення ОСОБА_1 щодо долучених відповідачем документів та відзиву, у якому заявлені позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

У зв`язку із припиненням відповідача ? Комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» та залученням до справи правонаступника ? Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», у судовому засіданні 01.03.2022 року представник позивача ОСОБА_2 заявила клопотання про надання копії позовної заяви із зазначенням нового відповідача. Суд ухвалив замінити відповідача у справі.

01.03.2022 року представник позивача ОСОБА_2 оголошує клопотання про виклик свідків. Суд ухвалив продовжити процесуальний строк розгляду справи, викликати свідків, оголосити перерву.

31.03.2022 року представник позивача ОСОБА_2 заявила клопотання про витребування доказів. Суд, з`ясувавши позицію позивача та представника відповідача ОСОБА_4 щодо даного клопотання, відмовив у його задоволенні, у зв`язку з необґрунтованістю такого. Зокрема, судом враховане те, що представник позивача належним чином не обґрунтувала неможливості представити такі докази самостійно, обставини які позивач має намір встановити з допомогою наведених доказів фактично сторонами не оспорюються. Також, позивач належним чином не обґрунтувала неможливості подати такі докази з дотриманням положень ч. 2 ст. 83 ЦПК або заявити відповідне клопотання під час подачі позовної заяви. Отже, в даному випадку не було також дотримано положень ч. 4 ст. 83 ЦПК, що є підставою застосування наслідків передбачених ч. 8 ст. 83 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Суд встановив, що згідно наказу від 02.11.2021 року №335-к «Про звільнення ОСОБА_1 », наявного у матеріалах справи, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, ОСОБА_1 ? лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації, було звільнено з роботи, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України.

Згідно зазначеного наказу, позовної заяви та відзиву на позовну заяву, підставою для звільнення є наказ від 19.03.2021 року №82-к «Про дисциплінарне стягнення» та наказ від 16.06.2021 року №178-к «Про дисциплінарне стягнення», службові записки завідувача жіночою консультацією від 04.10.2021 року та лікаря-акушера-гінеколога ОСОБА_1 від 11.10.2021 року, протокол засідання з розгляду службової записки завідувача консультацією від 12.10.2021 року, довідка за результатами розгляду даної записки та згоди первинної профспілкової організації..

Також встановлено, що підставою дисциплінарних стягнень накладених на ОСОБА_1 , є те, що позивач систематично не вносив електронних медичних записів (ЕМЗ) та не передавав їх до електронної системи охорони здоров`я. Зокрема, лікар-акушер-гінеколог жіночої консультації ОСОБА_1 , порушив пункти 2.1, 2.25, 2.26, 2.34, 2.35, 2.43, 2.44, 2.46, 2.47, розділу ІІ «Завдання та обов`язки», пункти 4.2, 4.10, 4.11 розділу IV «Відповідальність», пункти 5.19, 5.20 розділу V «Повинен знати» посадової інструкції лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації, затвердженої 09.10.2020 року.

Також, позивач не дотримувався вимог законодавства та наказів по лікарні, а саме:

- підпункту 1 пункту 4 Наказу МОЗ України від 28.02.2020 року №587 «Про порядок ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я»;

- п.1, п.2, п.12, п.13, п.17, п.18, п.19 Порядку ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, затвердженного Наказом МОЗ України від 28.02.2020 року №587;

- наказу КНП «4МКЛ м. Львова» від 26.05.2020 року №147 «Про ведення медичних записів, записів про скерування та рецептів в електронній системі охорони здоров`я».

Конституція України у ст. 49 гарантує право кожного на охорону здоров`я та медичну допомогу. Право людини на медичну допомогу закріплено також і у ст. 284 Цивільного кодексу України та ст. 6 Основ законодавства України про охорону здоров`я, де передбачено право на кваліфіковану медико-санітарну допомогу.

Право на безоплатну допомогу закріплено у ч. 3 ст. 49 Конституції України, включає зокрема те, що в державних і комунальних закладах медична допомога надається безоплатно.

У свою чергу, не внесення медичних записів про надані медичні послуги лікарем-акушером-гінекологом жіночої консультації ОСОБА_1 в електронну медичну систему охорони здоров`я порушує право пацієнтів на отримання скерування на безкоштовні лабораторні та інструментальні обстеження, відповідно до вимог наказу МОЗ від 15.07.2011 року №417 «Про організацію амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні», консультації спеціалістів та стаціонарне лікування, гарантоване Конституцією України.

Типова форма №П-4 «Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)», затверджена наказом Держкомстату від 05.12.2008 року № 489. Цей наказ не зареєстрований у Мін`юсті, а тому є лише орієнтиром для складання цього документа роботодавцями. Довільна форма наказу повинна містити обов`язкові реквізити, відповідно до вимог національного стандарту ДСТУ 4163:2020: «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів».

Водночас, суд зазначає, що накази від 19.03.2021 року №82-к «Про дисциплінарне стягнення» та наказ від 16.06.2021 року №178-к «Про дисциплінарне стягнення», на момент прийняття рішення про звільнення були чинними.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що відповідачем було встановлено факти систематичного винного порушення позивачем обов`язків покладених на нього трудовим договором.

Судом також встановлено, що 19.10.2021 року Голові Первинної профспілкової організації працівників комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України ОСОБА_5 було надано Подання в.о. головного лікаря КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» №1195 від 19.10.2021 року про розірвання трудового договору з працівником ОСОБА_1 , відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України.

20.10.2021 року позивачу було надано повідомлення Первинної профспілкової організації працівників комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України №07 від 20.10.2021 року, яким запрошено ОСОБА_1 на засідання по розгляду Подання №1195 від 19.10.2021 року. Позивач з повідомленням ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис.

Зі місту протоколу №8 від 10.06.2021 року, протоколу №14 від 25.10.2021 року, протоколу №15 від 28.10.2021 року засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України, заяви позивача від 28.12.2020 року щодо Окремого доручення від 24.12.2020 №13 та відповіді на неї Головного лікаря ОСОБА_3 від 12.01.2021 року №32, вбачається наступне.

25.10.2021 року відбулося засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України, на якому розглядалось питання щодо надання згоди на розірвання трудового договору з лікарем-акушер-гінекологом жіночої консультації КНП «4МКЛ м. Львова» ОСОБА_1 , у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Враховуючи те, що позивач на дане засідання не прибув та не надав інформації (повідомлення) про причину відсутності на засіданні чи заяву про розгляд подання без його участі, було вирішено відкласти розгляд до наступного засідання, відповідно до ч.3 статті 43 КЗпП України та ч.2 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а саме на 28.10.2021 року.

25.10.2021 року позивачу було надано повідомлення Первинної профспілкової організації працівників комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України №09 від 25.10.2021 року, яким ОСОБА_1 повторно запрошено на засідання по розгляду Подання №1195 від 19.10.2021 року. Позивач з ним ознайомлений, про що свідчить особистий підпис у повідомленні.

25.10.2021 року відбулося засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України, на якому розглядалось питання щодо надання згоди на розірвання трудового договору з лікарем-акушер-гінекологом жіночої консультації КНП «4МКЛ м. Львова» ОСОБА_1 , у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

На засідання позивач з`явився та надав заяву щодо повторного перенесення засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова», у зв`язку з тим, що адміністрацією КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» йому не було надано копій матеріалів, надісланих на розгляд профспілкового комітету. У заяві зазначено, що позивач звернувся до в.о. головного лікаря КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» з клопотанням надати копії відповідних матеріалів 27.10.2021 року. Голова Первинної профспілкової організації працівників КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України ОСОБА_6 ознайомила присутніх з даною заявою та запропонувала проголосувати про перенесення засідання. Після обговорення та голосування було вирішено продовжити засідання, зокрема враховано наявність кворуму та присутність лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації КНП «4-а МКЛ м. Львова» ОСОБА_1 .

Під час засідання позивачу надавались пояснення, запропоновано дослідити матеріали подання у його присутності, ознайомитись з ними, також ставились запитання. Член засідання ОСОБА_7 звернулась до лікаря ОСОБА_1 із запитанням щодо того, чи працює він у електронній системі охорони здоров`я. Позивач відповів, що «ні», та залишив засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників «4-а МКЛ м. Львова».

Шляхом голосування, профспілковий комітет Первинної профспілкової організації працівників КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України, вирішив продовжити засідання без присутності ОСОБА_1 .

Після дослідження документів поданих на засідання, обговорення та голосування, профспілковий комітет Первинної профспілкової організації працівників КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України, вирішив надати згоду на розірвання трудового договору з лікарем-акушер-гінекологом жіночої консультації КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» ОСОБА_1 , у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

За результатами засідання було надіслано Лист-згоду Первинної профспілкової організації працівників КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України від 29.10.2021 року №10 головному лікареві КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова».

Із відзиву на позовну заяву також слідує, що метою засідання Первинної профспілкової організації працівників КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України є власне розгляд питань і ознайомлення з документами поданими на засідання, для чого, в тому числі, і запрошувався ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_5 , заступник головного лікаря, голова Первинної профспілкової організації в судовому засіданні вказала на те, що позивача письмово повідомили про засідання профспілкового комітету, повідомлення вручено у присутності трьох свідків. 25.10.21 року відбулося засідання. Оскільки ОСОБА_1 на засідання не з`явився, його перенесли на 28.10.2021 року. 25.10.2021 року позивач був повідомлений про те, що засідання відбудеться 28.10.2021 року. На засіданні 28.10.2021 року ОСОБА_1 подав заяву про перенесення засідання, але комітет одноголосно відмовив у задоволенні даної заяви, оскільки, позивач був обізнаний про суть питань з 20.10.2021 року. Позивачу запропонували на засіданні ознайомитись з документами, при цьому не встановлювали йому жодних обмежень, тоді ОСОБА_1 покинув засідання. Комітет на цьому ж засіданні надав згоду на розірвання трудових відносин. Документи були надані комітету, дослідженні на засіданні та були достатніми для ухвалення відповідного рішення.

Свідок ОСОБА_8 , старша медична сестра ТМО №2 м. Львова, представник профспілкового комітету, повідомила в судовому засіданні про те, що лікар ОСОБА_1 фактично не хоче працювати. На засіданні профспілки позивач поводився як завжди, тобто висловлював небажання працювати та дотримуватись встановлених внутрішніх правил та вимог до відповідних представників медичного персоналу. Комітетом була надана згода на розірвання трудових відносин з позивачем. ОСОБА_1 надавалася можливість працювати, його неодноразово просили виконувати обов`язки або пройти навчання. Небажання позивача виконувати обов`язки та пройти навчання істотно ускладнювало можливість отримати послуги пацієнтам, тобто було перешкодою в отримання належної медичної допомоги громадянами. Вона бачила ОСОБА_1 на заняттях під час навчання в роботі у системі «Helsi». Працювати у системі навчились усі працівники медичного закладу, які повинні використовувати цю систему повсякденній діяльності за місцем праці.

Свідок ОСОБА_9 , лікар 4-тої лікарні ТМО №2 м. Львова, представник профспілкового комітету, повідомила у судовому засіданні про те, що питання ОСОБА_1 неодноразово обговорювалось на засіданні комітету, йому регулярно надавалися можливості усунути недоліки у роботі, але він їх не усунув та не бажав працювати у системі «Helsi». Навчання у медичному закладі проводились, лікарі та працівники були забезпечені необхідним обладнанням та доступом до Інтернету. 28.10.2021 року ОСОБА_1 залишив засідання профспілкового комітету. Можливість ознайомитись з документами позивачу надавали, зокрема безпосередньо на засіданні, проте ОСОБА_1 відмовився з ними знайомитись.

Свідок ОСОБА_10 , завідувач жіночої консультації 4-та лікарня ТМО №2 м. Львова, безпосередній керівник позивача, повідомила про те, що ОСОБА_1 не вносив дані про пацієнтів до системи «Helsi», своєчасно був ознайомлений з нормативними актами щодо використання електронної системи про медичні послуги і був обізнаний про свої обов`язки. Комп`ютер і доступ до мережі Інтернет позивачу було забезпечено. Навчання проводились, як загальні (ознайомчі), так і персональні, тобто представник «Helsi» надавав консультації лікарям. ОСОБА_1 сказав, що його не вчили в інституті працювати на комп`ютері, а тому він на комп`ютері працювати не буде.

Отже, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України, на якому розглядалось питання щодо надання згоди на розірвання трудового договору з лікарем-акушером-гінекологом жіночої консультації КНП «4МКЛ м. Львова» ОСОБА_1 , у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, проводилось з дотриманням вимог статті 43 КЗпП України, статті 38, 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а ОСОБА_1 було звільнено з роботи на законних підставах та з дотриманням встановленої законодавством процедури.

Також, у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що при роботі на комп`ютері, для користувача електронної системи охорони здоров`я медичної інформаційної системи «Helsi» відсутня потреба у спеціальній освіті (дипломі). Внесення інформації про наданні пацієнтам медичні послуги, записів про скерування та рецептів ЕСОЗ не вимагає від позивача зміни кваліфікації. В КНП «4МКЛ м. Львова» проводились навчання медичних працівників, в тому числі і ОСОБА_1 , зокрема з питань внесення точної і достовірної інформації медичної інформаційної системи «Helsi» (медичних записів, записів про направлення та рецептів). Роз`яснення щодо роботи в системі «Helsi» неодноразово давались медичним працівникам на робочих нарадах, а також НСЗУ проводить онлайн-вебінари та роз`яснення, що дає можливість медичним працівникам бути обізнаними з даних питань. Наведені доводи в ході судового розгляду спростовані не були, а також підтверджені відповідними показами свідків. В свою чергу, в судовому засіданні не встановлено підстав, які ставлять під сумнів покази свідків або наявності обставин, які ставлять під сумнів ці покази, в тому числі наявність у них підстав оговорювати позивача.

Судом встановлено, що лікар-акушер-гінеколог жіночої консультації ОСОБА_1 , належним чином ознайомлений з Посадовою інструкцією лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації, затвердженої 09.10.2020 року; зобов`язанням користувача Helsi від 07.03.2019 року, у якому зазначено обов`язки лікаря при користуванні інформаційно-телекомунікаційної системи «Helsi» та особиста згода лікаря щодо їх виконання; Наказом КНП «4МКЛ м. Львова» від 26.05.2020 №149 «Про ведення медичних записів, записів про скерування та рецептів в електронній системі охорони здоров`я КНП4МКЛ», яким призначено відповідальним за електронне ведення медичної документації лікаря, який надає медичну допомогу в КНП4МКЛ; Наказом МОЗ України від 28.02.2020 №587 «Деякі питання ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я», що підтверджено його особистим підписом та документами наявними у матеріалах справи.

Також, встановлено, що 16.01.2021 року ОСОБА_1 був присутнім на занятті та пройшов інструктаж з охорони праці при роботі на комп`ютері, про що свідчить його особистий підпис у протоколі №2 виробничих зібрань жіночої консультації КНП «4МКЛ м. Львова», долученого до матеріалів справи.

Водночас, у матеріалах справи наявне Персональне попередження від 13.02.2020 року №323, у якому, позивача попереджено про зміни істотних умов праці та запропоновано повідомити роботодавця про свою згоду або відмову. У попередженні зазначено, що у разі відмови продовження роботи на нових умовах працівник підлягатимете звільненню, відповідно до п.6 ст.36 Кодексу законів про працю України. ОСОБА_1 дав свою згоду на продовження роботи, про що свідчить його особистий підпис у Персональному попередженні.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, в тому числі в частині відповідності критеріям належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Також, судом надано можливість кожному з учасників провадження висловити свої міркування щодо змісту, належності та допустимості досліджених судом доказів, які оцінюються судом у своїй сукупності.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Так, позивачем у судовому засіданні 31.01.2022 року, було заявлено клопотання, у якому останній просив суд витребувати від Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги»: документи про скерування лікаря ОСОБА_1 на курси вивчення роботи на персональному комп`ютері; копію Відомостей обліку відвідування пацієнтів (форма первинної облікової документації № 039/о, затверджено наказом МОЗ України 26.01.2018 р. № 157) за вересень 2021 року лікаря ОСОБА_1 ; копію наказів КНП «4 МКЛ м. Львова» про внесення змін (затвердження у новій редакції) посадової інструкції лікаря-акушер-гінеколога.

Заслухавши думку учасників процесу у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заявленого клопотання слід відмовити з наступних підстав. Лікаря ОСОБА_1 не було скеровано на курси вивчення роботи на персональному комп`ютері, таке твердження позивача не оспорюється відповідачем. Більше того, представник відповідача повідомила, що позивача дійсно не було скеровано на такі курси, відтак документи про скерування лікаря ОСОБА_1 на курси вивчення роботи на персональному комп`ютері відсутні за місцем їх витребування. Що стосується витребування копії Відомостей обліку відвідування пацієнтів (форма первинної облікової документації № 039/о, затверджено наказом МОЗ України 26.01.2018 р. № 157) за вересень 2021 року лікаря ОСОБА_1 , слід зазначити, що така форма не ведеться у даному медичному закладі, оскільки, відповідно до Наказу від 26.05.2020 року № 149 «Про ведення медичних записів, записів про скерування та рецептів в електронній системі охорони здоров`я КНП 4 МКЛ», на виконання наказу МОЗ України «Деякі питання ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я» 28.02.2020 року № 587 у КНП 4 МКЛ зобов`язано медичних працівників здійснити перехід на електронне ведення медичної документації лікарів, які надають медичну допомогу в КНП 4 МКЛ. Моніторинг відвідування пацієнтами здійснюється в електронній системі охорони здоров`я, у якій відображаються дані про продуктивність праці серед лікарів. Позивач, не заперечує, що в електронну систему він усіх відомостей не вносив(у повному обсязі згідно наведених вище нормативних актів та посадової інструкції), тому такі відомості не можуть бути надані відповідачем. Зміна Посадової інструкції лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації зумовлена переходом медичного закладу на ведення електронного документообігу, відповідно до затвердженого Наказу від 26.05.2020 року № 149 «Про ведення медичних записів, записів про скерування та рецептів в електронній системі охорони здоров`я КНП 4 МКЛ». У матеріалах справи наявний вищезгаданий Наказ, а також Посадова інструкція лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації у редакції від 09.10.2020 року, з якими ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується його особистим підписом. З огляду на зазначене, клопотання позивача про витребування доказів визнано судом безпідставним та необґрунтованим, а задоволення такого призвело б до затягування розгляду справи. Більше того, докази з приводу яких заявлено відповідне клопотання стосуються обставин, які фактично сторонами не оспорюються, а лише різняться в частині інтерпретації події, які передували звільненню позивача.

Положення ЦК України, зокрема ст.16 визначають, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до положень ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є:

1) верховенство права;

2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом;

3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;

4) змагальність сторін;

5) диспозитивність;

6) пропорційність;

7) обов`язковість судового рішення;

8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи;

9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом;

10) розумність строків розгляду справи судом;

11) неприпустимість зловживання процесуальними правами;

12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Отже, ухвалюючи рішення у даній справі, суд виконує завдання цивільного судочинства, керуючись наведеними вище його основними засадами (принципами).

В цьому контексті суд вважає за необхідне відзначити, що під час судового розгляду сторонам було надано можливість в повній мірі скористатися наведеними засадами.

Наводячи мотиви ухвалення даного рішення в контексті виконання завдань цивільного судочинства, а саме справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд не може не відзначити наступне.

За своїм змістом даний спір зводиться до того, що позивач не погоджується з підставами свого звільнення, зокрема вказуючи на те, що роботодавець на створив йому належних умов для вдосконалення своїх професійних навичок, які необхідно застосовувати під час виконання повсякденних завдань по роботі, за відповідною посадою. Фактично позивач зазначає підставами позову недотримання процедури звільнення передбаченої чинним законодавством. Разом з тим, доводи позивача озвучені ним в процесі судового розгляду свідчать про те, що позивач вважає своє звільнення несправедливим, адже його звільнили за те, що він не робив те, чого його не навчили. В даному випадку це робота з комп`ютером. Наведені доводи вбачаються як з пояснень самого позивача, так і з пояснень свідків, які є його колегами по роботі.

В свою чергу, відповідач (його представники) стверджує, що неодноразово намагався і створив належні умови для вдосконалення навичок позивача, задля забезпечення йому можливості працювати у інформаційно-телекомунікаційній системі «Helsi», впровадження роботи якої спрямоване на покращення умов надання громадянам медичної допомоги. Створення таких умов і вжиття відповідних заходів роботодавцем знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, зокрема документами наведеними вище і показами свідків, які вказали на те, що переважна більшість (фактично усі) працівники медичного закладу навчились роботі і застосовують під час виконання своїх обов`язків інформаційно-телекомунікаційну систему «Helsi».

Яскраво у цьому контексті позицію позивача демонструють його пояснення, які по своїй суті зводяться до наступного: «Мене не вчили роботі на комп`ютері у навчальному закладі, а тому я не повинен вміти працювати на ньому під час виконання своїх обов`язків лікаря».

Як наведено вище, одним із завдань цивільного судочинства є справедливий судовий розгляд. Наведене вказує на те, що в сукупності з іншими вищенаведеними завданнями та засадами цивільного судочинства, застосовуючи вказані вище принципи, суд повинен ухвалити справедливе рішення.

Оцінюючи доводи позивача щодо того, що його не вчили працювати на комп`ютері слід відзначити, що професія позивача та його посада, а саме посада лікаря потребує наявності належної освіти за фахом. Очевидним є те, що найголовнішим у цьому контексті є наявність відповідних знань у медичній, тобто профільній галузі. Натомість, посада лікаря вимагає наявності певних навичок, які на пряму не пов`язані із медичною наукою, і очевидно, що у навчальних закладах не ведуть окремі програми, курси або предмети по усім таким навикам. Так, виходячи зокрема з віку позивача, суд не ставить під сумнів той факт, що його не навчали у профільному навчальному закладі «роботі на комп`ютері», адже у часи коли він здобував вищу освіту такі навики очевидно не були обов`язковими для роботи за профілем лікаря (медика). Разом з тим, слід відзначити, що практично будь-яка професія, яка потребує наявності вищої освіти, а особливо професія лікаря, потребує вміння володіти певними сукупними навичками, адже очевидним є те, що неможливо охопити кожен навик окремим предметом чи курсом у навчальному закладі. Так, наприклад, навряд чи у профільному медичному закладі, як в принципі практично у кожному вищому навчальному закладі, є курси чи предмети на кшталт «як приходити на роботу», «яку за місцем праці носити форму одягу», «як дотримуватись трудового розпорядку», «як отримувати заробітну плату», «як використовувати право на відпустку», «як натискати по клавішам на клавіатурі» тощо.

Так, згідно статті 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Держава дбає про розвиток фізичної культури і спорту, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя.

Отже, в ході судового розгляду встановлено, що ігнорування або неналежна робота лікаря у інформаційно-телекомунікаційній системі «Helsi», яка за своїм призначенням спрямована на покращення умов отримання належної медичної допомоги громадянами, очевидно є перешкодою для реалізації ними свого конституційного права, передбаченого ст. 49 Конституції України.

Таким чином, оцінюючи доводи позивача на предмет несправедливості рішення роботодавця про його звільнення, суд виходить з того, що відповідач (відповідні представники) цілком справедливо і абсолютно логічно повів себе у даній ситуації. Так, створивши умови і можливості для позивача для оволодіння ним навиками роботи у інформаційно-телекомунікаційній системі «Helsi», відповідач (його представники) неодноразово звертались до позивача з проханнями вжити дієвих заходів з цього приводу. Однак, позивач вказані вимоги і прохання фактично проігнорував.

У такій ситуації, зважаючи на характер умов праці, а саме на те, що робота закладу пов`язана з наданням медичної допомоги великій кількості громадян, відповідач не міг не реагувати на те, що невміння лікаря працювати з інформаційно-телекомунікаційною системою «Helsi» могло призвести до невиправних наслідків, пов`язаних з несвоєчасним отриманням належної медичної допомоги громадянам.

Отже, оцінюючи доводи позивача щодо несправедливості рішення відповідача, суд вважає такі надуманими та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач є звільнений від сплати судового збору. Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, таким чином, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, витрати щодо сплати судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційнускаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12.05.2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.