Справа №345/1992/22
Провадження № 2/345/741/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.08.2022 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі : головуючого судді Юрчака Л.Б., секретаря судового засідання Мостової Ю.З., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач відповідач не турбується про дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не цікавиться його фізичним розвитком, здоров`ям та навчанням, а також підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не надає жодної матеріальної допомоги. На підставі наведеного просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання представник позивача подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити, просив слухати справу у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи також не з`явився у судове засідання, подав суду заяву про підтримання позовних вимог, справу просив розглянути у його відсутності.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

3 08 жовтня 2015 року по 15 березня 2019 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від спільного проживання в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21.04.2016 року, актовий запис №24, яке видане виконкомом Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області.

Шлюб між подружжям розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2019 року в цивільній справі № 345/5032/19. Зазначеним рішенням суду малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати при позивачу.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.01.2019 в цивільній справі №345/036/18 вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 26.11.2018.

Однак, в період з 01.07.2020 по 31.12.2021 (на протязі більш як півтора року) відповідач жодних коштів на утримання дитини не надавав, і станом на 24.01.2022 заборгованість по аліментах на утримання малолітньої дитини, відповідно до розрахунку сплати аліментів згідно виконавчого листа № 345/5036/18, становила 74 333,33грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.02.2022 року в цивільній справі № 345/414/22 вирішено стягувати з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 22 556,67 грн. (двадцять дві тисячі п`ятсот п`ятдесят шість гривень шістдесят сім копійок) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Комісією прийнято рішення вважати за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується висновком № 5 від 04.07.2022 року Органу опіки та піклування Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області. Зазначене рішення комісії затверджено рішенням виконавчого комітету Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району від 04.07.2022 року № 52.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 164 СК України регламентується, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов"язків по вихованню дитини.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.

У відповідності до пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09).

Судом з`ясовано, що відповідач протягом тривалого не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Також не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, оскільки жодної матеріальної допомоги не надає. Він також не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, так як взагалі не спілкується із дитиною.

Будь-яких належних доказів, що відповідач виконує свій батьківський обов`язок щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків, самоусунувся від виховання та утримання дитини, чим наносить шкоду її психічному та фізичному здоров`ю.

При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя