РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Житомирська обласна прокуратура Хотько В. Ю.

(Справа № 278/3250/21, провадження у справі № 2/0285/191/22)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Житомирської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року до суду звернувся позивач ОСОБА_2 з вищезазначеним позовом до відповідача Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 200 000 гривень, а також витрати на правову допомогу.

01 лютого 2022 року, за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 , до участі у справі в якості співвідповідачів судом було залучено Житомирську обласну прокуратуру та Головне управління Національної поліції в Житомирській області (а.с.139-168, 180, 181).

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 26.10.2017 року, який було залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 14.11.2018 р. та постановою ВС від 24.09.2020 р., його визнано не винним і виправдано у пред`явленому обвинуваченні за частиною 3 ст. 187 КК України у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Позивач керуючись ст. ст. 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та посилаючись на те, що оскільки перебуваючи під слідством та судом з 03.05.2014 року (дата його затримання) по 24.09.2020 р. (дата винесення Верховним судом постанови), а також з 24.07.2014 р по 17.01.2015 р. перебуваючи під вартою в установі попереднього ув`язнення та у слідчому ізоляторі йому було заподіяно фізичних та моральних страждань, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач Державна казначейська служба України просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вона не є тією особою, яка в даному випадку може нести цивільно-правову відповідальність.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач Житомирська обласна прокуратура просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не надано доказів на заподіяння йому моральних та фізичних страждань. Крім того, позивачем проведено розрахунок розміру заподіяння йому моральної шкоди за період та в розмірі, які не відповідають вимогам законодавства.

У поданому відзиві на позовну заяву Головне управління Національної поліції в Житомирській області просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами, що діями відповідача було завдано йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів, а також з яких міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди.

Також відповідачі у своїх відзивах просять відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки не надано доказів на обґрунтування цих витрат, зокрема не деталізовано кількість та вартість виконаних адвокатом робіт та наданих послуг.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Житомирська обласна прокуратура в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Представники інших відповідачів в судове засіданні не з`явились, про місце і час розгляду справи повідомлені, заяв чи клопотань щодо слухання справи до суду не направляли.

Вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали в справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 03.05.2014 року до ЄРДР за №0000481 було розпочато досудове розслідування за ч. 3 ст. 187 КК України, а саме за фактом вчинення невідомими особами розбійного нападу, поєднаного з проникненням у житло ОСОБА_3 , з метою заволодіння грошима, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я.

16 липня 2014 року повідомлено про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

17 липня 2014 року ОСОБА_2 ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області обрано запобіжних захід у вигляді домашнього арешту, а 27 липня 2014 року зазначена ухвала була скасована апеляційним судом Житомирської області та постановлено нову ухвалу про застосування до ОСОБА_2 запобіжного заходу у виглядів тримання під вартою.

28 серпня 2014 року було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчинені злочину передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та направлено до суду.

17 січня 2015 року ОСОБА_2 було звільнено з під-варти у зв`язку з закінченням строку його тримання.

12 лютого 2015 року до ОСОБА_2 ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області було застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено певні обов`язки.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 26.10.2017 року, який було залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 14.11.2018 р. та постановою ВС від 24.09.2020 р., ОСОБА_2 визнано не винним і виправдано у пред`явленому обвинуваченні за частиною 3 ст. 187 КК України у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. (а.с.18-31)

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

За змістом пункту 2 частини першоїЗаконуправо на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до статті 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема: 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18).

Таким чином суд доходить висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності.

Встановлено, що кримінальне провадження за №0000481 від 03.07.2014 року було розпочато саме за фактом вчинення невідомими особами розбійного нападу, а не конкретною особою, в даному випадку ОСОБА_2 . Підозру останньому було оголошено 16.07.2014 року, а тому саме з цієї дати ОСОБА_2 почав перебувати під слідством, і до 28.08.2014 р (дата направлення обвинувального акту до суду). В подальшому ОСОБА_2 перебував під судом до 14.11.2018 року (дата набрання вироком законно сили), оскільки саме з дня набрання вироком законної сили ОСОБА_2 отримав статус виправданого (ч 1 ст. 43 КПК).

Таким чином, строк перебування позивача під слідством та суду потрібно рахувати з 16.07.2014 року (дата оголошення про підозру відповідачу) по 14.11.2018 р. (дата набрання вироком законної сили), що складає 52 місяці, а тому мінімальний розмір для відшкодування моральної шкоди становить 338 000 грн = (52 місяці Х 6 500 грн мінімальний розмір заробітної плати на день розгляду справи).

Разом з тим, враховує межі заявлених позовних вимог, глибину, тривалість та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, захищаючись від незаконного обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину (частина третя статті 187 КК України), за яким визначається законом міра покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна і м`якша міра покарання взагалі санкцією цієї частини статті не передбачена. Крім того, позивач з 24.07.2014 року по 17.01.2015 року тримався в установі попереднього ув`язнення та слідчому ізоляторі при державній установі, що в свою чергу дає підстави суду для визначення більшого розміру відшкодування моральної шкоди ніж мінімальний. Таким чином, справедливою сатисфакцією буде розмір відшкодування в сумі 500 000 грн, і цей розмір відповідатиме критерію розумності та виваженості, не буде завищеним з огляду на глибину та обсяг моральних страждань позивача.

Щодо витрат на правову допомогу.

Встановлено, що 01 березня 2021 року між адвокатським об`єднанням Павло Луцюк і Партнери та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до п.2.1. Договору, клієнт сплачує адвокату аванс в розмірі 4 000 грн та гонорар в в розмірі 5% від суми позову, що складає 60 000 грн. Згідно меморіальних ордерів ОСОБА_2 було сплачено адвокатському об`єднанню 64 000 грн за надання правничої допомоги (а.с45-47, 241-246).

Доводи відповідачів, що позивачем не надано доказів на обґрунтування витрат на правову допомогу, зокрема не деталізовано кількість та вартість виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, суд відхиляє, в зв`язку з тим, що договором з адвокатським об`єднанням передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим. Оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним.

Враховуючи викладені обставини, складність справи, значення цієї справи для позивача, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд доходить висновку, що на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати на правову допомогу в повному обсязі.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , проживаючого АДРЕСА_1 ) до Державної казначейської служби України (, вул. Бастіонна, 6, м. Киїів, 01601), Житомирської обласної прокуратури (, вул. Святослава Ріхтера, 11, м. Житомир, 10008), та Головного управління Національної поліції в Житомирській області (, вул. Старий Бульвар, 5/37, м. Житомир, 10008) про стягнення моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , проживаючого АДРЕСА_1 ) на відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, а також 64 000 (шістдесят чотири тисячі) гривень витрат на правову допомогу.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення на користь ОСОБА_2 700 000 грн. на відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 16 травня 2022 року.

Головуючий