Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 травня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської територіальної громади, третя особа: Білоцерківський міський відділ держаної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_2 , а позивач, як спадкоємець першої черги, після смерті свого батька звернулася до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але 19.11.2021 року отримала від державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, Мельничук М.В. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова вмотивована тим, що згідно Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виявлено арешт нерухомого майна,належного спадкодавцю, реєстраційний номер обтяження № 3195285, зареєстрований 11.05.2006 року за № 3195285, Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови ДВС у м. Біла Церква вх. № 2012/2-41 від11.05.2006, реєстраційний номер обтяження № 10257227, зареєстрований 16.09.2010 року реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АК №698150 від 16.09.2010, виданої міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції щодо суб`єкта обтяження, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що оскільки виконавче провадження знищено, державний виконавець не може винести постанову про звільнення майна з-під арешту, стягувач у ВП невідомий, та наведеними обтяженнями порушені її права на спадкування, а тому позивач просить суд зняти арешт з нерухомого майна.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

18.01.2022 року на виконання ухвали суду про усунення недоліків, позивач подала уточнену позовну заяву та квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 20.01.2022 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

13.04.2022 року позивач в судовому засіданні уточнила вимоги та просила змінити відповідача Білоцерківську міську територіальну громаду в особі ЦНАП БМР на Білоцерківську міську територіальну громаду.

Позивач позов підтримала та в судове засідання 03.05.2022 року не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач - Білоцерківська міська територіальна громада, не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно.

Треті особи - Білоцерківський міський відділ держаної виконавчої служби ЦМУЮ (м.Київ), Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не направили в судове засідання своїх представників, про день та час розгляду справи були повідомлені належно.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Білоцерківським міськрайонним відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №375 (а.с. 8).

Відповідно до витягу із Спадкового реєстру, Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області заведена спадкова справа за №489/2021 щодо майна померлого ОСОБА_2 (а.с.9).

Постановою державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. відмовлено ОСОБА_1 в оформлені спадкових прав на майно, яке залишилось після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.11).

Відповідно довідки державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області І.Юрченко від 20.04.2022 року №495/02-14, спадкоємцем майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , є позивач ОСОБА_1 ( а.с. 74).

При здійсненні перевірок нотаріусом були виявлені арешти, за реєстраційним номером обтяження № 3195285 про арешт нерухомого майна, а саме на невизначене майно, все майно, яке належить ОСОБА_2 . Арешт накладено на підставі постанови ДВС у м. Біла Церква вх. № 2012/2-41, 11.05.2006 та зареєстровано Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою від 11.05.2006 року за № 3195285; за реєстраційним номером обтяження № 10257227, а саме, арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 . Арешт накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони про його відчуження МВ ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції за серією АК №698150, 16.09.2010 та зареєстровано реєстратором Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 16.09.2010 року за № 10257227.

На підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2000 року за реєстровим №1-621, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Магдич Т.І. , власником квартири під АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 . (а.с.12).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, реєстраційний номер обтяження: № 3195285, зареєстровано: 11.05.2006 року за № 3195285, реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження вказана - постанова, вх. № 2012/2-41, 11.05.2006, ДВС у м. Біла Церква. Об`єкт обтяження невизначене майно, усе майно; реєстраційний номер обтяження № 10257227, зареєстровано: 16.09.2010 року за № 10257227, реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АК №698150, 16.09.2010, міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 10257227. Об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 . (а.с.13).

Згідно відповіді начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 08.11.2021 року вих. № 105273, слідує, що станом на 08.11.2021 року інформація про перебування на виконанні у Білоцерківському міському відділі ДВС виконавчого провадження де ОСОБА_2 є боржником, відсутня, документи з цього приводу знищенні, у зв`язку із закінченням строку зберігання виконавчих проваджень. (а.с.9,10).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII).

Згідно частин першої, другої статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Положеннями ч.ч. 4, 5 цієї статті передбачено, що підставами для зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ч. 4, ч.5 ст. 59 Закону № 1404-VIII, державний виконавець не має підстав самостійно зняти арешт з майна, який накладений за постановою ДВС, /реєстраційний номер обтяження № 3195285, № 10257227/, оскільки згідно відомостей, архівні матеріали виконавчих провадженнь де ОСОБА_2 є боржником, відсутні, документи з цього приводу знищено за терміном зберігання.

Зі змісту наведених вище норм вбачається, що мета застосування процедури арешту майна боржника, для забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження.

Згідно п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Як було з`ясовано судом, в Білоцерківському міському відділі ДВС відсутні виконавчі провадження де б боржником виступав ОСОБА_2 , а виконавче провадження, в рамках якого було накалдено арешт на все майно ОСОБА_2 - знищено. Крім того, відсутні будь які відомості щодо стягувача у знищених виконавчих проваджень, що позбавило можливості позивачу визначити відповідачів по даній справі.

Наведені обставини свідчать, про відсутність правових підстав у відділу ДВС зберігати накладений ним арешт на майно, в силу неможливості виконавчого органу надати ВП чи виконавчий документ за яким відповідний арешт було застосовано, більш того, через неможливість цього органу конкретизувати виконавче провадження, в рамках якого він був накладений. А також, існування арешту майна порушує саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження в рамках якого його було застосовано, відсутнє.

Позивач зазначила відповідачем у даній справі Білоцерківську міську територіальну громаду, оскільки осіб, в інтересах яких було накладено обтяження на майно спадкодавця не виявлено, інших спадкоємців на майно ОСОБА_2 не має. Матеріали спадкової справи не містять претензій кредиторів (а.с.74).

За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В даному випадку, суд вважає, що підлягають захисту права позивача, як спадкоємця, саме в спосіб - зняття арешту з майна, власником якого є ОСОБА_2 та виключення з ЄДР заборону на відчуження нерухомого майна /номер обтяження № 3195285, № 10257227/, з наведених вище підстав.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 914/1128/16.

Отже ефективний спосіб захист має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (пункт 67), «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (пункт 45).

Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, адже обтяження спадкового майна, необхідність у якому відпала/невідома, позбавляє позивача права отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 39, 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 19, 76, 77, 81, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обтяження на яке було накладено за заявою ДВС у м. Біла Церква та зареєстроване 11.05.2006 року за № 3195285, реєстратором : Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, на підставі постанови, вх.. № 2012/2-41, 11.05.2006, виданої ДВС у м. Біла Церква, реєстраційний обтяження : 3195285.

Зняти арешт з майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме, з квартири АДРЕСА_1 обтяження на яку було накладено за заявою міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, та зареєстроване 16.09.2010 року за № 10257227, реєстратором : Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АК №698150, 16.09.2010, виданої міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження : 10257227.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд -якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13.05.2022 року.

СуддяО. Я. Ярмола