Пр. № 2/336/2118/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м.Дніпро) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Працевитий Г.О. звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В позові зазначає, що 10 травня 2016 року між позивачем та публічним акціонерним товариством Банк «Траст» було укладено кредитний договір № R091.0074054 строком на 365 днів зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 10000 грн.

У відповідності до договору відступлення прав вимоги БТ-ПВ-01 від 04.06.2019 року правонаступником вісі прав та обов`язків першого кредитора є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс».

З сайту «Автоматизована система виконавчого провадження» позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження № 67543360 з примусового виконання виконавчого напису № 14426, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 23 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості за кредитним договором № R091.0074054 від 10.05.2016 року у розмірі 11720,63 грн.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, визнано незаконною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору.

У зв`язку з викладеним застосуванню підлягають положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).

Так як договір між позивачем та первісним кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону.

В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, оспорюваний напис вчинений у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, на користь чого свідчить той факт, що у неї немає жодної заборгованості перед установою, яка ініціювала вчинення напису.

Позивачем був укладений договір кредитування з публічним акціонерним товариством «Дельтабанк», проте в порушення вимог цивільного законодавства жодної інформації про заміну кредитора вона не отримувала.

Разом з тим право вимоги за кредитним договором, де позивач є позичальником, передалось наступному кредитору товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

За тих обставин, що боржник у випадку заміни кредитора не була письмово повідомлена про цю подію, про обсяг невиконаного зобов`язання, що було прийнято наступним кредитором, виконавчий напис є таким, що не грунтується на законодавстві, а боржник вправі не виконувати свого обов`язку новому кредиторові.

Відсутність інформації про перехід права вимоги до наступного кредитора унеможливлює з`ясування питання, чи наявне у наступного кредитора право пред`явлення вимоги саме в тій сумі, яка є предметом виконавчого напису чи ним було прийняте право вимоги виконання зобов`язань в іншому обсязі.

Позивач здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, а первісний кредитор жодних претензій чи вимог про погашення заборгованості до неї не висував, на підставі ж документів, наданих відповідачем приватному нотаріусу не можливо встановити безспірність заборгованості позивача.

В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, вимога банку пред`явлена за спливом вказаного строку, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав.

Відповідачем не дотриманий порядок досудового врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, свідченням чого є неотримання нею цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли вона дізналася про відкрите виконавче провадження.

В порушення п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України письмова вимога про усунення порушень позивачеві не направлялась.

Всі означені обставини свідчать про те, що заборгованість не є безспірною.

За вказаних обставин фінансовій установі належало б діяти у відповідності до договору між сторонами, відповідно на розгляд суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

У зв`язку з викладеним позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса від 23.07.2020 року таким, що не підлягає виконанню.

Крім цього, просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн. та подання позову у розмірі 908,00 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 6172 грн.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 21.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду і в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заходи забезпечення позову, забезпечення доказів судом не застосовувались.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшло письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без його участі та участі позивача, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність позивача.

Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився з невідомих причин; відзиву на позов, клопотання про розгляд справи у його відсутність у відповідності до ст. 211 ЦПК України не надав.

За згаданих обставин зі згоди представника позивача, висловленої у його письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалює про вирішення спору при заочному судовому розгляді.

Треті особи, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, - до суду не з`явилися, з невідомих причин, будь-яких заяв, клопотань суду не надали.

Вказані обставини у відповідності до ст. 223 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі приватного нотаріуса, що вчинив оспорюваний напис, та приватного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Судом встановлено, що 10 травня 2016 року між позивачем та публічним акціонерним товариством Банк «Траст» було укладено кредитний договір № R091.0074054 строком на 365 днів зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 10000 грн. (а. с. 18).

23 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинений виконавчий напис про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», яке у відповідності до договору про відступлення прав вимоги за кредитним договорами БТ-ПВ-01 від 04 червня 2019 року є правонаступником публічного акціонерного товариства Банк «Траст» та набуло право право вимоги за кредитним договорам № R091.0074054 від 10.05.2016 року у сумі 11720 грн. 63 коп. (а. с. 19).

Державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хупавченко Н.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67543360 від 16.11.2021 року з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису (а.с. 20) та в межах виконавчого провадження винесено постанову від 18.11.2021 року про звернення стягнення на всі доходи боржника (а.с. 21).

Право нотаріуса на вчинення виконавчого напису внормовано статтею ст. 18 ЦК України, відповідно до якої нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом, статтею статтями 87 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Відповідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік таких документів встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).

І хоча постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року у вказаний «Порядок…» внесено зміни в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору, проте Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, ці зміни визнані незаконними, що означає необхідність застосування постанови Кабінету Міністрів України Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.06.1999 року, в якій зазначено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).

За змістом правової позиції ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084/14 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, і її у відповідності до ст. 263 ЦПК України вважає за необхідне застосувати суд при розв"язанні аналогічних правовідносин.

Так як договір між позивачем та первісним кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону.

З наведених норм Закону України «Про нотаріат» (ст. ст. 87, 88 Закону) витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Семантика прикметника «безспірна» означає, що така заборгованість є прийнятною для сторін, жодною з яких вона не оспорюється.

Між тим твердження позивача полягають в тому, що він оспорює розмір заборгованості, наявності якої не визнає.

Про те, що заборгованість позивача не є безспірною, свідчить відсутність інформації у боржника про відступлення права вимоги кредитором у правовідносинах наступним кредиторам, яке (відступлення) характеризується необхідністю дотримання встановленої законом процедури.

Зокрема, новий кредитор отримує права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України).

Ризик настання несприятливих для нового кредитора наслідків у разі неповідомлення боржнику у письмовому вигляді про заміну кредитора встановлений статтею 516 ЦК України.

Право боржника не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні внормовано статтею 517 ЦК України.

Право боржника висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, внормовано статтею 518 ЦК України.

Між тим право пред"явлення вимоги за кредитним договором, де позивач є позичальником, було відступлено наступному кредитору, яким є відповідач.

За тих обставин, що боржник в жодному з випадків заміни кредитора не був письмово повідомлений про цю подію, про обсяг невиконаного зобов`язання, що було прийнято наступним кредитором, виконавчий напис є таким, що не ґрунтується на законодавстві, а боржник вправі не виконувати свого обов`язку новому кредиторові.

Відсутність інформації про перехід права вимоги до наступного кредитора унеможливлює з`ясування питання, чи наявне у наступного кредитора право пред`явлення вимоги саме в тій сумі, яка є предметом виконавчого напису чи ним було прийняте право вимоги виконання зобов`язань в іншому обсязі.

За вказаних обставин суд не вправі констатувати безспірність заборгованості за кредитним договором, у виконання зобов`язань за яким вчинений оспорюваний виконавчий напис, як однієї з передумов для звернення до нотаріуса для отримання виконавчого напису.

Як випливає із змісту правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.

Вирішуючи позов на користь позивача, суд погоджується і з його твердженнями про відсутність доказів про дотримання відповідачем порядку досудового врегулювання спору, а саме: ненаправлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, тим більш, з урахуванням неможливості для боржника через неотримання ним письмової вимоги протиставити означеній сумі будь-які фактичні дані про розмір цієї заборгованості.

Згаданою статтею 88 Закону України «Про нотаріат» внормовано право вчинення виконавчого напису лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Як встановлено судом, договір між позивачем та первісним кредитором укладений на строк у 365 днів, як свідчить зміст кредитного договору, а це означає, що сплив строку його дії припадає на 10 травня 2017 року (10 травня 2016 року + 12 місяців).

Доказів про те, що сторони домовились у будь-який спосіб про продовження строку дії договору кредитування, суду не надано, тому, виходячи з того, що всі домовленості сторін правочину під час його дії повинні бути втілені в письмову форму, суд виходить з того, що строк дії договору охоплюється обумовленими сторонами 365 днями.

У зв`язку з викладеним право висунення вимоги за означеним кредитним договором у фінансової установи настає у випадку порушення строків здійснення чергових платежів, а вимоги про стягнення усієї заборгованості протягом трьох років з моменту закінчення строку дії договору, і таке право за вказаною вимогою простирається до 10 травня 2020 року.

Між тим вимога правонаступника банку пред`явлена за спливом вказаного строку, а саме: в липні 2020 року, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав.

Доказів про те, що останній кредитор не пропустив строк пред`явлення вимоги про видачу виконавчого напису, суду не надано, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав.

Таким чином, суд доходить висновку, що сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було.

У зв"язку з викладеним суд доходить висновку, що встановлений статтями 12, 81 ЦПК України обов"язок доказування не виконаний відповідачем, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог.

Вирішуючи клопотання про покладення на відповідача видатків зі сплати професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Як випливає з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

На обґрунтування вимог в цій частині представником позивача надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 29.11.2021 року (а.с. 12), рахунки № 332 від 29.11.2021 року, № 356 від 10.12.2021 року (а.с.13, 14), видані адвокатом на ім`я позивача із зазначенням вартості послуг, однак квитанції про сплату вказаних у рахунках сумах суду не надано.

Тому суд приходить до висновку, що позивачем фактично не були понесені витрати зі сплати професійної правничої допомоги, доказів такої сплати суду не надано, а тому суд відмовляє у задоволенні цих вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Вирішуючи питання про покладення на відповідача видатків зі сплати судового збору, суд враховує, що відповідно до ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, розподіл судових витрат.

Що стосується судового збору, то він у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства у випадку повного задоволення позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Представником позивача заявлено вимогу щодо стягнення судового збору у розмірі 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи ані позивачем ані його представником таку вимогу заявлено не було, будь-який фінансовий документ щодо сплати судового збору в означеній сумі суду не надано, у зв`язку з чим судом не вирішується питання про покладення на відповідача цих витрат.

Стягненню з відповідача підлягають витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн. за звернення із позовною заявою, які попередньо сплачені позивачем.

Керуючись ст.ст.6-13,81,133,141, 258-273,280-289, 355 ЦПК України, ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (), задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 23 липня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за номером 14429, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості у розмірі 11720 грн. 63 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 908 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива