Справа № 226/3554/21
Справа 226/3554/21
Провадження № 2/226/105/2022
і м е н е м У к р а ї н и
26 липня 2022 року м. Мирноград
Димитровський мiський суд Донецької областi у складi:
головуючої судді Коваленко Т.О.,
за участі секретаря Лазарєвої В.В.,
учасники судового процесу:
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача ОСОБА_2 ,
представник відповідача ОСОБА_3 ,
третя особа ОСОБА_4 (відсутній),
розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,
Рух справи.
06 грудня 2021 року провадження у справі відкрите, визначено розгляд справи у загальному провадженні. Призначено підготовчий судовий розгляд 18.01.2022. Після завершення підготовчих дій, справа призначена до судового розгляду на 17 березня 2022 року. Також у справі призначались судові засідання 13 квітня та 26 липня 2022 року.
У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_2 із доводами представника відповідача у відзиві на позовну заяву не погодився, зазначивши, що за змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Тому вважає, що особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тому відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. З наведенням аргументів та посиланням на нормативно-правові акти також не погодився із трактуванням представником відповідача понять страхового випадку та непереборної сили. Наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У запереченні відповідача представник ПрАТ «СК «Саламандра» повторив тези, викладені у відзиві на позовну заяву, наполягав на відмові у задоволенні вимог позивача.
Встановлені судом фактичні обставини.
Позивач ОСОБА_1 перебувала в юридичному шлюбі із ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Мирнограді Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу та свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 (арк.спр.20, 23).
Позивач ОСОБА_1 із чоловіком ОСОБА_5 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . Про це зазначено у довідках координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирнограда від 09.02.2021 і 23.03.2021, довідці голови ОСББ «Восточний-16» б/н і б/д та акті про засвідчення факту потреби та факту перебування на утриманні від 23.03.2021. В цьому акті, також, вказано, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_5 і це утримання полягало у сплаті комунальних послуг, витратах на медичні препарати та медичні обстеження, витрати на харчування та засоби гігієни. Акт підписаний сусідами по будинку АДРЕСА_2 з квартир 46 , 34 , 70 , 22 (арк.спр.22,28-30).
19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнана особою з інвалідністю третьої групи за загальним захворюванням (довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією на арк.спр.25), перебуває на обліку у Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої у квітні 2020 року складав 3000 гривень, з травня 2020 року до лютого 2021 року - 2100 гривень щомісячно, а у березні 2021 року - 2200 гривень (арк.спр.26).
ОСОБА_5 також перебував на обліку у Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області до 05.02.2021, розмір пенсії на дату смерті складав 4510,95 гривень (арк.спр.117).
09.02.2021 ОСОБА_1 звернулась до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Але рішенням від 12.02.2021 № 171842 у переведенні на пенсію у разі втрати годувальника ОСОБА_1 відмовлено. Як зазначено у рішенні, при переведенні гр. ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію у разі втрати годувальника, розмір пенсії зменшується, а саме, пенсія по інвалідності становить 2100 гривень, а пенсія у разі втрати годувальника - 1873,40 гривень (арк.спр.27).
ОСОБА_1 понесла витрати з оплати ритуальних послуг, всього на суму 7975 гривень, які полягали у придбанні товарів для поховання, що підтверджується товарним чеком № 2 від 04.02.2021 (арк.спр.31).
17.03.2021 адвокат Мелех Д.О., в інтересах ОСОБА_1 , звертався до ПрАТ «СК «Саламандра» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду і заявою на виплату страхового відшкодування, а також 16.06.2021 ще раз із заявою на виплату страхового відшкодування. У першому випадку щодо сплати 72 тис. гривень моральної шкоди, у другому - 7975 гривень витрат на поховання (арк.спр.13-15).
У листі від 1 жовтня 2021 року ПрАТ «СК «Саламандра» не визнали майнові вимоги ОСОБА_1 і на підставі статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 1166, пункту 5 статті 1187, статті 1193 ЦК України у виплаті страхового відшкодування заявниці відмовило (арк.спр.37-38).
До відзиву на позовну заяву відповідачем суду надана належним чином завірена копія полісу № АР/4013101 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 30.03.2020 до 29.03.2021 із страховою сумою на одного потерпілого 260 тис. гривень. Страхувальник ОСОБА_4 . Забезпечений транспортний засіб ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страховик Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра» (арк.спр.79).
Норми права, що регулюють спірні правовідносини і мотиви суду.
Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною першою статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.
Загальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, визначений пунктом 27.3 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Встановлено, що транспортний засіб ЗАЗ 210307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було застраховано у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Саламандра». Зазначені обставини не оспорюються.
Таким чином ДТП, яка сталася 3 лютого 2021 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинув ОСОБА_5 є страховим випадком, а тому у страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого, а її розмір було визначено відповідно до положень пункту 27.3 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з урахуванням заявлених позовних вимог ОСОБА_1 та поданих до страховика заяв про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Ні третьою особою ОСОБА_4 , ні представником відповідача не доведено тих обставин, що потерпілий ОСОБА_5 , який помер внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, а тому суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у частині стягнення моральної шкоди з відповідача ПрАТ «СК «Саламандра».
Доводи представника відповідача про те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.
Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).
Під час оцінки судом розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача з ПрАТ «СК «Саламандра», суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, характер та тривалість її немайнових втрат і зважає на невідворотність завданої шкоди.
На підставі вимог пункту 27.4 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Керуючись вказаними нормами права суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 у відшкодування доведених перед судом витрат на поховання потерпілого ОСОБА_5 у розмірі 7975 гривень.
Що стосується вимог позивача про відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника, суд вважає необхідним в цій частині у задоволенні вимог позивачу відмовити виходячи з такого.
Відповідно до пунктів 27.1 і 27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
За змістом статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
В судовому засіданні на підставі відомостей, наданих Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області встановлено, що померлий чоловік позивача ОСОБА_5 перебував на обліку у цьому органі і отримував пенсію, тобто був непрацездатною особою. Про отримання іншого доходу ОСОБА_5 стороною позивача доказів суду не надано. Позивач повідомила, що її чоловік мав статус особи, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобільській АЕС, та був особою з інвалідністю 2 групи.
На підтвердження факту перебування на утриманні позивач надала довідки з місця проживання, підписані представниками комітету самоорганізації населення територіальної громади та акт, підписаний сусідами.
Але за відсутності вимог позивачки про встановлення факту її перебування на утриманні у чоловіка ОСОБА_5 в цьому позові, рішення суду про встановлення такого факту, яке б набрало чинність до ініціювання цього провадження, суд вважає недоведеним належними і допустимими доказами факту перебування позивача ОСОБА_1 на утриманні її чоловіка ОСОБА_5 , у зв`язку з чим, вимоги про відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника задоволенню не підлягають.
Розподіл судових витрат.
За змістом частин з першої по шосту статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України).
Суд відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 908 гривень, оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ звільнена від зазначених витрат при подачі позову, визначений на час звернення позивача за захистом свого права до суду.
На підставі норм ЦК України, ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", керуючись ст.ст. 12-13, 263-265 ЦПК України, суд, -
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 5 серпня 2022 року.

Суддя Т.О. Коваленко