Провадження №: 6/755/344/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

за участю секретаря Зілінської М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича про затвердження мирової угоди по справі №761/44318/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя та стягнення коштів як частку у спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и в :

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Татарченко В.Г. звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про затвердження мирової угоди по справі №761/44318/17, з метою закінчення виконавчого провадження №62846957 на підставі п.2 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Заява приватного виконавця про затвердження мирової угоди вмотивована тим, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка В.Г. перебуває виконавче провадження №62846957 для виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року у справі №761/44318/17. 18 лютого 2022 року на адресу приватного виконавця надійшла заява від ОСОБА_1 про укладення мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (з додатком мирової угоди), з проханням про закінчення виконавчого провадження №62846957 на підставі п.2 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» та про відмову від примусового виконання судових рішень.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 434 ЦПК України, мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Татарченко В.Г. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення повідомлений належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явились, на електронну адресу суду від представника позивача - адвоката Даниленка Є.М. надійшла заява про розгляд спільної заяви про укладення мирової угоди без участі стягувача (позивача) та її представника.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення повідомлені належним чином, заяв чи клопотань до суду не подали.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення за відсутності не з`явившихся сторін та приватного виконавця.

Дослідивши матеріали справи та заяви, вивчивши подану на затвердження мирову угоду, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №761/44318/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя та стягнення коштів як частку у спільній сумісній власності.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя та стягнення коштів як частку у спільній сумісній власності задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя визнано за:

- ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 594191,15грн як частку у спільній сумісній власності подружжя.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 800,00 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 3200,00 грн судового збору.

За змістом заяви приватного виконавця округу міста Києва Татарченка В.Г. про затвердження мирової угоди, вищевказане рішення суду перебуває в його провадженні на примусовому виконанні.

За заявою приватного виконавця округу міста Києва Татарченка В.Г. про затвердження мирової угоди, нотаріально посвідчена мирова угода, укладена між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 передана для затвердження до суду.

За змістом ч.3 ст. 434 ЦПК України, суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно положень ч.5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду або в процесі виконання рішення, і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб`єктивні права та обов`язки.

Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

При затвердженні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Отже, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди, зокрема, вимогам закону.

Як убачається зі змісту підписаної ОСОБА_2 та ОСОБА_1 09 лютого 2022 року мирової угоди, вона укладена з приводу врегулювання між сторонами:

1)спору у справі №761/44318/17, в якій Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення від 20 січня 2020 року, яке набрало законної сили;

2)спору у справі №755/16464/20, в якій Київським апеляційним судом ухвалено постанову від 25 березня 2021 року;

3)спору у справі №755/6188/21, яка перебуває в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва;

4)спору у справі №761/14860/19, яка перебуває в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва

5)розгляду Київським апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року по справі №755/15212/21 за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана відповідно до її умов, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Тобто, якщо мирова угода не стосується прав та обов`язків сторін, що випливають з самого предмета позову в конкретній справі, умови мирової угоди не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Отже, мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями ЦПК України.

Проте, в поданій до суду на затвердження, підписаній ОСОБА_2 та ОСОБА_1 09 лютого 2022 року та нотаріально посвідченій мировій угоді об`єднані до врегулювання питання, що були предметом розгляду двох цивільних справ, за якими постановлені судові рішення, якими розгляд цих справ закінчено, двох справ, які ще перебувають на розгляді в двох судах та справи за скаргою на дії приватного виконавця, що не передбачено як положеннями ст.434 ЦПК України, так і положеннями ст.207 ЦПК України.

Отже, в даному випадку умови мирової угоди суперечать закону, що є визначеною п.1 ч.5 ст. 207 ЦПК України підставою для відмови у затвердженні мирової угоди.

Крім того, в своїй заяві про розгляд спільної заяви про укладення мирової угоди без участі стягувача (позивача) та її представника, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Даниленко Є.М. просить затвердити лише п.1 мирової угоди, який (згідно змісту мирової угоди) стосується двох цивільних справ: №761/44318/17 та №755/16464/20.

З цього приводу, крім наведеного вище, слід зазначити, що затвердження мирової угоди в певній частині суперечить змісту статтей 207 та 434 ЦПК України та діючим цивільним процесуальним законодавством не передбачено.

Крім того, п.1 мирової угоди містить зобов`язання сторін щодо звернення до двох приватних виконавців із заявами про повідомлення щодо прийняття мирової угоди та з проханням про закінчення виконавчих проваджень, а також зобов`язання щодо сплати винагороди приватним виконавцям.

Разом з тим, згідно положень ч.4 ст. 207 ЦПК України, укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди.

При цьому, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». (ч.2 ст.208 ЦПК України)

Отже, подана до суду мирова угода суперечить положенню про те, що її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами або є невиконуваними.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в поданій до суду мировій угоді допущено описку в даті ухвалення Дніпровським районним судом міста Києва рішення у справі №761/44318/17.

З огляду на викладене, враховуючи те, що мирова угода, яка укладається сторонами у справі або сторонами виконавчого провадження може стосуватись лише предмета позову у справі, суд дійшов висновку, що умови мирової угоди ОСОБА_2 та ОСОБА_1 09 лютого

2022 року не відповідають вимогам статті 207 ЦПК України, суперечать закону, що є підставою для відмови в затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 207, 258-260, 353, 354, 434 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Відмовити у затвердженні мирової угоди ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 09 лютого 2022 року, поданої в процесі виконання рішення.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: