Справа № 932/5953/20
Провадження № 2/932/2198/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Коваленко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається у позові на те, що 20.08.2005 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2017 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. За час перебування у шлюбі у 2010 році ними було придбано транспортний засіб, а саме автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA А5, 2010 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 . Для придбання вказаного автомобіля ними було отримано кредит та відповідачем укладено кредитний договір з ПАТ «Плюс Банк» (наразі «Ідея Банк»), зазначений транспортний засіб 25.06.2010 року було зареєстровано на праві власності за відповідачем, отже, з 25.06.2010 року до 2017 року у власності і користуванні їх сім`ї перебував вищевказаний автомобіль. Після розірвання шлюбу цей автомобіль залишився у користуванні відповідача, оскільки вона не мала прав на користування транспортним засобом та не мала необхідності у використанні вказаного автомобіля. У червні 2019 року вона запропонувала відповідачу в порядку поділу спільного майна подружжя у позасудовому порядку сплатити їй половину вартості вказаного автомобіля, оскільки його придбано у шлюбі, кошти, які виплачувалися для погашення кредитних зобов`язань здобувалися спільною працею та були спільною власністю їх сім`ї, проте відповіді на своє звернення вона не отримала.

Позивач у позові вказує на те, що наразі їй стало відомо, що вказаний автомобіль без її відома та згоди проданий відповідачем своєму брату ОСОБА_4 . Згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 09.05.2020 року, сформованого за параметрами пошуку «VIN-код тз ТМВСА41Z1АВ152602» інформація про власника спірного транспортного засобу станом на день складання цього позову відсутня. Згідно відповіді від 28.04.2020 року № 31/11/3541-6-КБ-а/з Територіального сервісного центру МВС № 3541 на адвокатський запит, інформацію про власника спірного транспортного засобу (першого власника) не надано, як і не надано копій документів, які стали підставою для первинної реєстрації та наступних перереєстрацій вказаного транспортного засобу. Згідно Висновку експертного дослідження №8 від 12.05.2020 року, складеного судовим експертом Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, середня ринкова вартість КТЗ марки SKODA моделі OCTAVIA 1.6 і 5 dr (1 Z) Ambiente 5 MT A5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598 см.куб. станом на момент проведення експертного дослідження складає 226900 грн.

Посилаючись на зазначене, позивач у позовній заяві просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію в розмірі частини вартості автомобіля марки SKODA модель OCTAVIA А5, 2010 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 , в розмірі 110 000,00 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2020 року зазначена цивільна справа була передана в провадженні судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Литвиненко І.Ю.

Відповідно до розпорядження в.о.керівника апарату суду від 27.08.2020 року № 290, протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2020 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О.

Ухвалою від 28.08.2020 року суддею відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06.02.2020 року до суду від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що не заперечує той факт, що у 2010 році за час перебування в шлюбі ним з позивачем було придбано автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA А5, 2010 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 . Вищезазначений автомобіль дійсно було відчужено його брату, для покупки автомобіля було взято кредит, проте відчуження автомобіля відбулось в жовтні 2017 року, тобто в період перебування його з позивачем у шлюбі. Свою частку від продажу вищезазначеного автомобіля позивач отримала, тому про яке стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна подружжя йде мова йому невідомо, жодних пропозицій стосовно добровільного поділу спільного майна подружжя в позасудовому порядку він від позивача не отримував.

19.11.2020 року до суду від представника позивача надійшла письмова Відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено про те, що, починаючи з липня 2017 року сторони фактично перестали мати спільний бюджет, спільно розпоряджатися належним їм майном. Оскільки після фактичного припинення шлюбних відносин спірний транспортний засіб залишився в користуванні відповідача, позивач не була повідомлена про його відчуження ним, адже неодноразово він приїздив на цьому автомобілі до доньки ОСОБА_5 , яка залишилася проживати з матір`ю, тому підстав у позивача вважати, що вказане майно вибуло із власності чи володіння відповідача у неї не було. Вважала, що посилання відповідача на продаж автомобіля у шлюбі та отримання позивачем частини його вартості не відповідають дійсності та не підтверджені доказами.

Ухвалою суду від 04.12.2020 року за клопотанням представника позивача здійснено перехід від розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

30.03.2021 року до суду від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що не заперечує той факт, що у 2010 році за час перебування в шлюбі ним з позивачем було придбано автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA А5, 2010 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 . Вищезазначений автомобіль дійсно було відчужено його брату, дійсно для покупки автомобіля було взято кредит, проте відчуження автомобіля відбулось в жовтні 2017 року, тобто в період перебування його з позивачем у шлюбі. Свою частку від продажу вищезазначеного автомобіля позивач отримала.

24.11.2021 року до суду від відповідача надійшли письмові Пояснення, в яких він вказує на те, що позивач, визначаючи ціну позову, посилається на Висновок експертного дослідження №8 від 12.05.2020 року, згідно якого середня ринкова вартість КТЗ марки SKODA моделі OCTAVIA 1.6 І 5 dr (1 Z) Ambiente 5 MT A5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598 см.куб. станом на момент проведення експертного дослідження складає 226900 грн. Проте, ціна вищевказаного автомобіля на момент продажу становила 180 000,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу 7139/17/001613 від 24.10.2017 року, тому ціна позову не відповідає дійсній ціні вищезазначеного автомобіля на момент його продажу. Крім того, свою половину вартості автомобіля - 90 000,00 гривень позивач отримала, тому заявлені позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 01.12.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

06.09.2022 року представником відповідача до суду надані письмові додаткові пояснення, в яких він вказав про незгоду з наданим позивачем Висновком вартості спірного автомобіля та вважав, що до уваги необхідно брати вартість автомобіля, вказану в договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 24.10.2017 року.

В судове засідання учасники справи та їх представники не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у наданій суду 06.09.2022 року заяві представник позивача просила розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

У наданій суду 06.09.2022 року заяві відповідач просив розглянути справу за його відсутності за наявними матеріалами справи та, враховуючи надані раніше пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог позивача заперечує.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 20.08.2005 року між позивачем ОСОБА_1 (змінено на прізвище після реєстрації шлюбу на ОСОБА_1 ) та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований цього ж дня в Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 27.12.2020 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.12.2017 року шлюб між сторонами -позивачем та відповідачем було розірвано, з відновленням позивачці дошлюбного прізвища « ОСОБА_1 ».

За час перебування позивача та відповідача у шлюбі, а саме 25.06.2010 року, ними було придбано транспортний засіб - автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA А5, 2010 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 .

Для придбання вказаного автомобіля сторонами було отримано кредит та відповідачем укладено кредитний договір з ПАТ «Плюс Банк» (наразі «Ідея Банк»), після придбання зазначений транспортний засіб 25.06.2010 року було зареєстровано на праві власності за відповідачем.

Вказане підтверджується листами Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Кіровоградській області) Головного сервісного центру МВС від 05.04.2021 року № 31/11-845 та від 12.05.2021 року № 31/11-1133, наданими на ухвалу суду, зі змісту яких вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС автомобіль марки SKODA OCTAVIA А5 Ambiente, 2010 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 1598 куб.см, номер кузова НОМЕР_4 , 25.06.2010 року був придбаний в торгівельній організації в рострочку, його було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на автомобіль було видано номерний знак НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 25.06.2010 року; в особливих примітках в свідоцтво про реєстрацію було внесено запис: «Кредит ПАТ «Плюс-банк», довідка-рахунок ДДР№882272 від 24.06.2010 року, ТОВ «БЛІК-АВТО».

Зазначений автомобіль з часу придбання, тобто з 25.06.2010 року до 2017 року був зареєстрований за відповідачем та перебував у користуванні їх з позивачем сім`ї. Після розірвання шлюбу між сторонами вказаний автомобіль залишився у користуванні відповідача, оскільки позивач не мала прав на користування транспортним засобом та не мала необхідності у використанні цього автомобіля, що не заперечувалося відповідачем.

У червні 2019 року позивач надіслала відповідачу заяву, в якій запропонувала в порядку поділу спільного майна подружжя у позасудовому порядку сплатити їй половину вартості вказаного автомобіля, оскільки він придбаний у шлюбі, кошти, які виплачувалися для погашення кредитних зобов`язань здобувалися спільною працею та були спільною власністю їх сім`ї, проте відповіді на своє звернення вона не отримала.

Згодом позивачу стало відомо, що вказаний автомобіль без її відома та згоди був проданий відповідачем

своєму брату ОСОБА_4 .

Вказане підтверджується вищенаведеними листами Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Кіровоградській області) Головного сервісного центру МВС від 05.04.2021 року № 31/11-845 та від 12.05.2021 року № 31/11-1133, наданими на ухвалу суду, зі змісту яких вбачається, що 24.10.2017 року автомобіль марки SKODA OCTAVIA А5 Ambiente, 2010 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 1598 куб.см, номер кузова НОМЕР_1 , було перереєстровано по договору купівлі-продажу (СГ) на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , на автомобіль було видано номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 від 24.10.2017 року. 06.07.2018 року відбулася перереєстрація вказаного автомобіля марки SKODA OCTAVIA А5 Ambiente, 2010 року випуску, при переобладнанні для роботи на газовому пальному, без зміни власника. 08.09.2020 року по теперішній час вказаний автомобіль зареєстровано по договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ 7142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області, за ОСОБА_8 , номерний знак автомобіля НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9 від 08.09.2020 року.

Продаж спірного автомобіля відповідно до вказаного у наведених листах договору купівлі-продажу транспортного засобу підтвердив в наданих суду письмових Відзиві на позовну заяву та поясненнях відповідач, який, разом з цим, зазначив, що він не заперечує той факт, що у 2010 році за час перебування в шлюбі з ОСОБА_1 ними було придбано автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA А5, 2010 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 , який дійсно ним було відчужено його брату ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу транспортного засобу 7139/17/001613 від 24.10.2017 року за 180 000,00 грн. Проте вказав, що продав він автомобіль саме в період його перебування в шлюбі з позивачкою, а саме в жовтні 2017 року, і свою частку в сумі 90 000 грн. від продажу вищезазначеного автомобіля позивач від нього отримала. Вказав, що із вказаних підстав заперечує проти задоволення позову, вважає, що вказана позивачем ціна позову не відповідає дійсній ціні вищезазначеного автомобіля на момент його продажу.

Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як зазначено у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Відповідно до роз`яснень п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до положень ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Положеннями статті 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що автомобіль марки SKODA OCTAVIA А5 Ambiente, 2010 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 1598 куб.см, номер кузова НОМЕР_1 , був придбаний 25.06.2010 року подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в кредит під час перебування їх у зареєстрованому шлюбу, що не заперечував відповідач, і тому цей автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що не спростовано і презумпція віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя відповідачем не спростована.

Після придбання вказаний автомобіль в установленому законом порядку було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на автомобіль було видано номерний знак НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 25.06.2010 року.

Також, судом встановлено, що відповідно до Договору комісії № 1613 від 24.10.2017 року, укладеному між ФОП ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , та Договору купівлі-продажу транспортного засобу 7139/17/001613 від 24.10.2017 року, укладеному між ФОП ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 продав ОСОБА_4 вищевказаний автомобіль за ціною 180 000,00 грн. із подальшою державною перереєстрацією автомобіля на нового власника та виданням номерного знаку НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_7 від 24.10.2017 року.

У відзиві на позовну заяву та в письмових поясненнях відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що продаж спірного автомобіля марки SKODA модель OCTAVIA А5, 2010 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , була ним здійснена його брату ОСОБА_4 24.10.2017 року, тобто в період його - ОСОБА_2 перебування в шлюбі з позивачкою і свою частку грошових коштів в сумі 90 000 грн. від продажу автомобіля вона від нього отримала.

Разом з цим, відповідач не надав суду ніяких належних та допустимих доказів таким твердженням. Натомість ці твердження спростовуються рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від

22.12.2017 року про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, яким, зокрема, встановлено, що «Сторони припинили подружні стосунки з липня 2017 року, спільного господарства не ведуть. Позивач не бажає надалі перебувати у цьому шлюбі, її намір розірвати шлюб з відповідачем є остаточним. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За таких обставин суд вважає, що їх шлюб розпався, існує лише формально, а тому його слід розірвати». Зазначене рішення суду вступило в законну силу і відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України встановлені цим рішенням обставини про припинення з липня 2017 року між сторонами подружніх стосунків не підлягають доказуванню при розгляді даної справи,

Припинення між сторонами шлюбних відносин саме в липні 2017 року також вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини від 19.03.2018 року, поданої ОСОБА_2 до Кіровського районного суду м. Кіровограда, з тексту якої вбачається, що ОСОБА_2 як позивач за цим позовом вказує момент припинення його спільного проживання з ОСОБА_1 - липень 2017 року.

Таким чином, при розгляді даної справи судом встановлено, що відчуження відповідачем вищевказаного автомобіля, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 , та вчинення ним правочину з продажу цього автомобіля, відбулося після припинення між ним та ОСОБА_1 шлюбних сімейних відносин та було здійснено без відома та без її згоди, як співвласника цього автомобіля, в тому числі письмової, зважаючи на необхідність державної реєстрації такої угоди, чим порушені її права співласника вказаного майна. Крім того, будь-яких доказів того, що позивачка отримала від продажу автомобіля свою частку грошових коштів в сумі 90 000 грн. відповідачем суду не надано.

В обгрунтування своїх позовних вимог щодо вартості спірного автомобіля позивач у позові посилається на наданий нею суду Висновок експертного дослідження №8 від 12.05.2020 року, складений судовим експертом

Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, відповідно до якого середня ринкова вартість колісного транспортного засобу марки SKODA моделі OCTAVIA 1.6і 5dr (1Z) Ambiente 5MT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598 см.куб., станом на момент проведення експертного дослідження складає 226900 грн.

Відповідно до положень статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Статтею 89 цього Кодексу, зокрема, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із тексту вказаного Висновку експертного дослідження №8 від 12.05.2020 року, на дослідження експерта надано: заяву на проведення експертного дослідження та копію витягу з ЄДР МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 01.06.2019 року, з якого власне і було встановлено технічні, якісні та кількісні показники досліджуваного об`єкту.

Таким чином, встановлено та вбачається з тексту Висновку, що спірний транспортний засіб марки SKODA моделі OCTAVIA 1.6і 5dr (1Z) Ambiente 5MT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598 см.куб., при проведенні дослідження експертами не досліджувався; натомість при проведенні дослідження та визначення ринкової вартості автомобіля застосовувався порівняльний підхід, який, як зазначено у Висновку, грунтується на аналізі цін продажу (пропозиції) КТЗ, ідентичних або аналогічних оцінюваному на первинному чи вторинному ринках КТЗ, з відповідним корегуванням, що враховує відмінності між об`єктом порівняння та об`єктом оцінки; підхід до оцінки з точки зору порівняння продаж базується на прямому і аналоговому порівнянні оцінюваного об`єкта з іншими об`єктами, які були продані, або включені в реєстр на продаж.

Зважаючи на наведені обставини, суд вважає, що зазначений Висновок в частині визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу марки SKODA моделі OCTAVIA 1.6і 5dr (1Z) Ambiente 5MT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598 см.куб., у розмірі 226900 грн., не можна вважати належним доказом такої вартості спірного автомобіля, тому при встановленні вартості спірного автомобіля суд бере до уваги ціну транспортного засобу - автомобіля марки SKODA модель OCTAVIA А5, 2010 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , вказану у вищенаведених наданих відповідачем договорах у розмірі 180 000,00 грн, за якою цей автомобіль був відчужений відповідачем.

Виходячи з положень чинного вищенаведеного законодавства України, відповідно до якого частки майна дружини та чоловіка є рівними і між сторонами і даній справі іншого не було визначено, суд вважає, що позивачка, для поновлення своїх прав співвласника майна, має право вимагати стягнення з відповідача грошової компенсації в розмірі частини вартості автомобіля.

Як вбачається з Договору комісії № 1613 від 24.10.2017 року та Акту технічного огляду транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №1613 від 24.10.2017 року, сума виплати коштів відповідачу (комітенту) від продажу автомобіля за вирахуванням розміру комісійної винагороди в сумі 100,00 грн. складає 179 900,00 грн., від якої частина складає 89 950,00 грн.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково і з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація в розмірі частини вартості автомобіля в сумі 89 950,00 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень).

Ухвалюючи рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 899 грн. 50 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ) грошову компенсацію в розмірі частини вартості автомобіля в сумі 89 950,00 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч дев`яносно п`ятесят грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ) понесені нею витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 899 грн. 50 коп. (вісімсот дев`яносто дев`ять грн. п`ятдесят коп.).

В задоволенні решти частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання його копії апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева