Справа № 127/6058/22
Провадження № 2/127/826/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Ан О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони у Вінницькій області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за період проходження військової служби за контрактом,-

ВСТАНОВИВ:
У березні 2022 з позовною заявою до суду звернувся ОСОБА_1 відповідно до якої просив визнати незаконним та скасувати Наказ по особовому складу Управління поліції охорони у Вінницькій області від 10.01.2022 року за № 4 о/с яким його було звільнено з роботи за ст. 36 п. 3 КЗпП України з 13.01.2022 та поновити його на роботі. Зобов`язати Управління поліції охорони у Вінницькій області нарахувати та виплатити йому середню заробітну плату за час незаконного звільнення його з роботи починаючи з 13.01.2022 року і до дня звернення до суду. Свої вимоги мотивував тим, що з 04.09.2018 ОСОБА_1 працював в Управлінні поліції охорони у Вінницькій області на посаді водія автотранспортних засобів групи реагування, 12.01.2022 він вступив до лав територіальної оборони та підписав контракт про проходження військової служби, та відповідно він звернувся про увільнення його на час проходження військової служби. В подальшому його було звільнено на підставі п. 3 ст 36 КЗпП України. Своє звільнення вважає протиправним та незаконним, це і стало причиною звернення з позовом до суду. Також просив звільнити від сплати судового збору та визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду із позовом та поновити вказаний строк.

Ухвалою суду від 15.03.2022 провадження у справі відкрито та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач у встановлений судом строк надав відзив у якому зазначив, що наказ про звільнення позивача законний, адже він був звільнений на підставі п. 3 ст 36 КЗпП України, яка визначає, що підставою припинення трудового договору є призов працівника на військову службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України. У період звільнення позивача в Україні не діяв особливий період, в період якого відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України передбачено застосування гарантій. Стосовно визнання поважними причини пропуску строку для звернення до суду із позовом та поновлення вказаного строку то представник відповідача зазначив, що позивач знав про наказ про його звільнення, адже він виносився на підставі його заяви і строк слід рахувати від 13.01.2022. З огляду на зазначене відповідач назвав позовні вимоги необгрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, тому просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі у тому числі внаслідок спливу строку позовної давності.

Суд дослідивши матеріали справи встановив, що Наказом Управління поліції охорони у Вінницькій області від 10.01.2022 звільнено ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів роти реагування (м. Липовець) батальйону Управління поліції охорони у Вінницькій області з 13.01.2022 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 13.01.2022, та відповідно внесено запис до трудової книжки позивача (витяг з Наказу а.с. 8, трудова книжка а.с. 13).

12.01.2022 ОСОБА_1 підписав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського і старшинського складу строком на три роки (контракт на а.с. 9-10).

Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника складу військової частини НОМЕР_1 з 12.01.2022 та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, та відповідно видано посвідчення (витяг з Наказу на а.с. 11, посвідчення а.с. 12).

Загальновідомий факт, що згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 вирішено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 за період з серпня 2021 по січень 2022 нараховано 54031.76 грн (довідка а.с. 14).

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Слід також звернути увагу, що встановлені статтями 228 та 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

У кожному разі суд зобов`язаний перевірити та обговорити причини пропуску цих строків, а також привести у рішенні мотиви, чому він відновлює або вважає неможливим відновити порушений строк. Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16.

Оскільки позивач отримав копію наказу від 26.01.2022 року, а воєнний стан введено в Україні 24.02.2022, то суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача та визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду із позовом та поновити вказаний строк. Стосовно пояснення відповідача про неповажність причин пропуску строку на звернення до суду позивача, то слід зазначити, що заяву ОСОБА_1 надавав про увільнення, розраховуючи що його саме увільнять, а наказ був про його звільнення, тому посилання відповідача про те, що позивач знав про наказ і строк слід рахувати від 13.01.2022 (дати подання заяви) суд відхиляє.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частини третьої статті 119 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Перший Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію» затверджено Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» й з того часу в Україні діє особливий період, відповідне рішення уповноваженою особою про його скасування, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймалося.

Рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 01 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», яке введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року № 189/2014, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч. 1, ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який

Зважаючи на вищенаведене, у відповідача не було законних підстав для звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із заключенням контракту про проходження військової служби у ЗС України, а тому позивач підлягає поновленню на роботі. При цьому суд зауважує, що позовна вимога ОСОБА_1 містила вимогу про скасування наказу від 10.01.2022 року за № 4 о/с яким, його було звільнено з роботи за ст. 36 п. 3 КЗпП України з 13.01.2022. Однак суд ознайомлений лише з частиною Наказу який позивач надав у вигляді Витягу, зміст та склад інших пунктів цього Наказу суду не відомий, що унеможливлює скасування його повністю та має наслідок задоволення позовних вимог лише в зазначеній частині.

Оскільки вимоги нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час незаконного звільнення з роботи починаючи з 13.01.2022 року і до дня звернення до суду є похідними від поновлення на роботі.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Тому оскільки у листопаді грудні 2021 році було 44 робочих дні і за цей період він отримав 18 646.17 грн, то середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 423,78 грн., отже з відповідача слід стягнути середню заробітну плату за час незаконного звільнення у сумі 423,78 (середньоденна з.п.)* 42 (кількість робочих дні з 13.01.2022 по 14.03.2022) = 17798,6 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 992,40 грн судового збору, так як позивач був звільнений від його сплати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

ВСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони у Вінницькій області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за період проходження військової служби за контрактом задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати Наказ по особовому складу Управління поліції охорони у Вінницькій області від 10.01.2022 року за № 4 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 3 ст. 36 КЗпП України з 13.01.2022 та поновити ОСОБА_1 на роботі.

Зобов`язати Управління поліції охорони у Вінницькій області нарахувати та виплатити йому середню заробітну плату за час незаконного звільнення ОСОБА_1 з роботи починаючи з 13.01.2022 року до 14.03.2022 у сумі 17798 (сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто вісім) гривень 78 копійок.

Стягнути з Управління поліції охорони у Вінницькій області 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління поліції охорони у Вінницькій області, адреса: провул. Залізничний 4, м. Вінниця, .

Повний текст рішення суду складено 16.05.2022

Суддя: