ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року м.Суми

Справа №574/862/20

Номер провадження 22-ц/816/95/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Буринського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2021 року в складі судді Гука Т.Р., ухвалене в м. Буринь, повний текст якого складено 01 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 11 січня 2007 року.

При укладення договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, станом на 13 серпня 2020 року заборгованість становить 100351 грн 36 коп., яка складається із: 60691 грн 64 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 60691 грн 64 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 21204 грн 99 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 18454 грн 73 коп. - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

Посилаючись на вищевикладене, банк просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 100351 грн 36 коп. та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що судом першої інстанції при вирішенні спору по даній справі було помилково покладено в підґрунтя оскаржуваного рішення рішення Буринського районного суду Сумської області від 15 листопада 2019 року. Крім того зазначає, що відсутні правові підстави для застосування до даних правовідносин ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2022 року: 2481 * 100 = 248100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2007 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 14).

У заяві містяться дані про номер отриманої відповідачем картки (№ 399359), розмір кредитного ліміту (1300 грн), базову процентну ставку (36 % з розрахунку 360 днів у році) та строк дії кредитного ліміту (відповідає строку дії картки).

На підставі підписаної відповідачем заяви позивач надав останній кредит у розмірі, встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 1300 грн, який в подальшому було збільшено до 30000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 13).

З довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 було видано ряд кредитних карток, в тому числі № НОМЕР_1 з терміном дії до 01/22 (а.с. 12).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не заперечувалося, що остання користувалася наданими їй кредитними коштами.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 11 січня 2007 року станом на 13 серпня 2020 року становить 100351 грн 36 коп., з яких: 60691 грн 64 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 60691 грн 64 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 21204 грн 99 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 18454 грн 73 коп. - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

У підписаній відповідачем заяві від 11 січня 2007 року встановлена базова процентна ставка, однак відсутні будь-які дані про розмір пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Доданий до позовної заяви Витяг з Умов та Правил, які не підписані відповідачем, не можна вважати частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 11 січня 2007 року.

Також судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Буринського районного суду Сумської області від 15 листопада 2019 року у справі № 574/192/19 позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними, припинення стягнення заборгованості по кредитному договору, припинення кредитних зобов`язань, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано недійсним кредитний договір № 1646 від 27 жовтня 2018 року, укладений від імені ОСОБА_1 з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якого їй нараховано кредитні зобов`язання в розмірі 17300 грн та інші банківські платежі. Визнано недійсним кредитний договір № 1640 від 27 жовтня 2018 року, укладений від імені ОСОБА_1 з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якого їй нараховано кредитні зобов`язання в розмірі 1920 грн та інші банківські платежі. Визнано частково недійсним кредитний договір № SAMDN3847 від 13 вересня 2006 року, укладений ОСОБА_1 з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині отримання нею кредитних коштів в сумі 24838 грн 58 коп. Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з її карткового рахунку № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 3355 грн 74 коп.; за період з 27 жовтня 2018 року по 13 лютого 2019 року: пеню в сумі 539 грн 64 коп., 3 % річних в сумі 30 грн 34 коп.; інфляційні збитки за період з 27 жовтня 2018 року по 31 січня 2019 року в сумі 74 грн 11 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що: «13 вересня 2006 року між позивачем та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений кредитний договір № SAMDN3847 на обслуговування якого видана кредитна картка № НОМЕР_3 (універсальна картка). Крім цього, відповідачем також обслуговувався і зарплатний рахунок позивача, згідно виданої їй банківської карти № НОМЕР_4 (картка для виплат). 27 жовтня 2018 року невстановлена особа, за допомогою системи «Приват 24» від імені ОСОБА_1 уклала з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитні договори: № НОМЕР_5 на отримання 17300 грн; № НОМЕР_6 на отримання 1920 грн. В подальшому, використовуючи систему переказів між вказаними банківським картками через IVR-меню (голосове меню) банку та систему «Приват 24», невстановлена особа неправомірно, 27 жовтня 2018 року заволоділа вказаними коштами. Також 27 жовтня 2018 року невстановлена особа, використовуючи уже укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір № SAMDN3847, на обслуговування якого видана кредитна карта № НОМЕР_1 , за допомогою IVR-меню (голосове меню) банку та системи «Приват 24», здійснила ряд переказів між рахунками позивача та протиправно заволоділа кредитними грошовими коштами в сумі 24838 грн 58 коп.»

Вищевказаним рішенням Буринського районного суду Сумської області від 15 листопада 2019 року встановлено, що 29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Буринського ВП Конотопського ВП ГУ НП в Сумській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення з приводу викрадення у неї грошових коштів з банківських рахунків, яка була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате кримінальне провадження за № 0000275, дії невстановлених осіб кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України. З довідок по кримінальному провадженню № 0000275 від 29 жовтня 2018 року видно, що потерпілою від злочину в даному кримінальному провадженні є ОСОБА_1 , яка в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» мала рахунки, на обслуговування яких були видані дві банківські картки: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 , по яким був встановлений фінансовий телефон - мобільний телефон ОСОБА_1 номер НОМЕР_7 . Вказаний телефон має IMEI НОМЕР_8 і до 19 год. 27 хв. 27 жовтня 2018 року він працював в межах базової станції ПрАТ «ВФ Україна», що розташована в с. Дяківка Буринського району Сумської області. Однак, вже о 20 год. 30 хв. цього ж дня, в телефоні номер НОМЕР_7 , був змінений IMEI на НОМЕР_9 і він почав працювати в межах базової станції ПрАТ «ВФ Україна», розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий ріг, пр. Металургів, 28. Саме в цьому періоді почалися перерахування коштів з рахунків ОСОБА_1 .

Із наданої суду виписки по картці/рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_10 вбачається, що 27 жовтня 2018 року о 21 год. 24 хв. з картки № НОМЕР_1 за допомогою IVR-меню було здійснено переказ в сумі 22002 грн. В подальшому цього ж дня із рахунку відповідача було здійснено три платежі по оплаті послуг через систему «Приват 24» на суми 9658 грн, 8957,55 грн та 1246,55 грн, одержувачем яких зазначено ПАТ ПУМБ, а також здійснено ряд переказів між рахунками ОСОБА_1 , після чого розмір її заборгованості перед банком склав 24838 грн 58 коп. (а.с. 91-94).

Вказані обставини також підтверджуються випискою по картці/рахунку № НОМЕР_11 (а.с. 95).

Вищезазначені операції по карткових рахунках ОСОБА_1 було здійснено через IVR-меню банку та систему «Приват 24» після зміни IMEI її номеру телефону.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на спростування доводів ОСОБА_1 про відсутність у неї волевиявлення на здійснення 27 жовтня 2018 року будь-яких банківських операцій за своїми картковими рахунками та зняття з них коштів, а також доказів, що остання своїми діями чи бездіяльністю сприяла розголошенню своїх особистих даних, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому на відповідача не може бути покладено обов`язок сплати заборгованості, яка виникла внаслідок здійснення таких операцій невстановленими особами.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідач має заборгованість перед банком в розмірі, який зазначено в позовній заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 22 жовтня 2018 року, тобто до вчинення 27 жовтня 2018 року невстановленими особами вищевказаних операцій по карткових рахунках відповідача, складав 798,53 грн, що відповідачем не оспорювалося під час розгляду справу в суді першої інстанції.

Крім того, 23 листопада 2018 року ОСОБА_1 було здійснено поповнення свого карткового рахунку в терміналі самообслуговування на суму 1240 грн, що свідчить про повне погашення нею наявної заборгованості, а також відсотків за користування кредитними коштами за період з 22 жовтня 2018 року по 23 листопада 2018 року за обумовленою сторонами при укладенні договору процентною ставкою 36 % річних.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано жодних доказів на спростування доводів ОСОБА_1 про відсутність у неї волевиявлення на здійснення 27 жовтня 2018 року будь-яких банківських операцій за своїми картковими рахунками та зняття з них коштів, а також доказів, що остання своїми діями чи бездіяльністю сприяла розголошенню своїх особистих даних, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому на відповідача не може бути покладено обов`язок сплати заборгованості, яка виникла внаслідок здійснення таких операцій невстановленими особами.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що, зокрема, суперечить встановленій практиці Великої Палати Верховного Суду.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, колегія суддів враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Окрім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

На підставі викладеного, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Міненка С.А. до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу та в прохальній частині заявлено клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з відзивом надана копія ордеру про надання правничої (правової) допомоги № 1022448 від 23 грудня 2021 року, укладений між відповідачем та адвокатом Міненком С.А., детальний опис робіт, виконаних адвокатом за договором про надання правової допомоги від 24 листопада 2020 року, копія акту виконаних робіт про надання правової допомоги та на підтвердження оплати правової допомоги надано копію розрахункової квитанції № 676-2 від 23 грудня 2021 року на суму 3200,00 грн.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що клопотання про стягнення судових витрат є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3200,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина