Справа № 308/5988/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Бокотей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Куліков Михайло Віталійович про встановлення факту, що має юридичне значення

в с т а н о в и в

І.Стислий виклад позицій учасників справи

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі заявник) надійшла заява про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій заявник просить суд:

-встановити факт, що договір купівлі-продажу від 14 грудня 2004 року зареєстрований у Реєстрі за № 1752 та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В., виданий ОСОБА_2 - належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтована тим, що в договорі купівлі-продажу від 14 грудня 2004 року неправильно записано прізвище матері заявника. Звертає увагу на те, що правильним прізвищем є « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_3 ». При цьому розбіжність у документах має технічний характер та зумовлена тим, що прізвище матері заявника було також помилково зафіксовано у паспорті громадянина України.

Зазначає про те, що з огляду на вказаний дефект паспорта після смерті матері заявника він отримав повторне свідоцтво про смерть останньої із правильним зазначенням її імені. Між тим, наразі існує розбіжність у документах, а саме у договорі купівлі-продажу та повторному свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 від 12.03.2021 року після внесених виправлень.

Заінтересована особа правом на подання пояснень не скористалася, що не перешкоджає розгляду та вирішенню справи по суті за наявними матеріалами.

У судове засідання заявник не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення клопотання про відкладення не подав.

У судове засідання заінтересована особа не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення клопотання про відкладення не подала.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 23.05.2022 суддя прийняв заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення доказів, у тому числі й шляхом їх витребування, судом не вживалися.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

За змістом свідоцтва про одруження від 15.08.1954 № НОМЕР_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого ОСОБА_5 взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_3 ».

Відповідно до свідоцтва про народження (повторне) від 17.05.2005 № НОМЕР_4 батьками заявника є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

У матеріалах справи наявні копії свідоцтва про смерть від 12.03.2021 № НОМЕР_5 і повторного свідоцтва про смерть від 23.02.2022 № НОМЕР_6 , за якими прізвище померлої матері заявника відрізняються, оскільки у першому свідоцтві вказано прізвище « ОСОБА_3 », а в повторному « ОСОБА_3 ».

14.12.2004 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 як покупцями укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

Як убачається з тексту зазначеного договору останній зареєстровано у Державному реєстрі правочинів за №1752. Вказана обставина підтверджується також витягом з Державного реєстру правочинів №473164 від 14.12.2004.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6225376 від 17.01.2005 у подальшому покупцями за вказаним договором було зареєстровано право власності.

30.08.2021 заявник звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Як вказується самим заявником він являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері. Вказана обставина заінтересованою особою не заперечується. Зворотного судом не встановлено.

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрів №66191684 від 30.08.2021 приватним нотаріусом Куліковим М.В. заведено спадкову справу.

Виходячи з наявності підстав для встановлення належності правовстановлюючого документа, заявник звернувся до суду з відповідною заявою.

ІV. Позиція суду

Вирішуючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходив із наступного.

Так, згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами частини 2 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до частини 7 статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України).

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено те, що суд, серед іншого, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, до яких у відповідності до приписів пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України належать справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 травня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі ППВСУ №5 від 31 травня 1995 року), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1)згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2)чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3)заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4)встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року по справі №520/19532/19.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено те, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом.

Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам у межах справи, яка розглядається, суд виходить з того, що правовстановлюючим документом на нерухоме майно є документ, який визначає, встановлює а також підтверджує право власності на певний об`єкт нерухомого майна.

Як встановив суд, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 укладено 14.12.2004.

У зв`язку з цим, на переконання суду, правовий аналіз ситуації повинен здійснюватися, виходячи з приписів ЦК України в редакції від.23.11.2004, яка діяла у період укладення відповідного договору.

За правилами статті 182 ЦК України у вказаній редакції право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Момент набуття права власності за договором врегульовано статтею 334 ЦК України у зазначеній редакції, згідно з частиною 4 якої встановлено, що за договорами про відчуження майна, котрі підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Тобто цивільне законодавство, чинне на момент укладення зазначеного договору, розмежовувало момент «виникнення права власності» та момент «укладення договору». За наведеної правової регламентації укладення договору не могло вважатися законодавчо обумовленою обставиною, що опосередковує виникнення речового права.

Понад це, пунктом 11 договору визначено, що право власності на майно у покупців виникає з моменту державної реєстрації договору.

У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу від 14.12.2004 зареєстровано лише 17.01.2005.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для визнання вказаного договору правовстановлюючим документом. Як наслідок, вимоги заявника у цій частині слід залишити без задоволення.

Між тим, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина 7 статті 294 ЦПК України).

Цитовані приписи кореспондують положенням частини 2 статті 13 ЦПК України, у відповідності до вимог якої збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд, розглядаючи цивільну справи в порядку окремого провадження, є активним учасником процесуальних правовідносин та наділений повноваженнями виходити за межі вказаних заявником вимог. Резюмуючи наведене, слід зазначити про таке.

Як встановив суд, звернення заявника фактично обумовлене тим, що розбіжності у прізвищі його матері в договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 14.12.2004 та свідоцтві про смерть від 23.02.2022 серії НОМЕР_7 утрудняють реалізацію ним права на спадкування.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту, що ОСОБА_2 , персоніфікована як покупець у договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 14.12.2004, та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є однією й тією ж особою.

V. Судові витрати

Відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. При цьому Главою 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» спеціальних правил стосовно розподілу судових витрат не детерміновано.

У зв`язку з цим понесені витрати, у вигляді судового збору, покладаються на заявника.

VI. Висновки за результатами розгляду

Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Підсумовуючи викладене у сукупності суд дійшов висновку про те, що заява про встановлення юридичного факту підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити частково.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , персоніфікована як покупець у договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 14.12.2004, та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до свідоцтва про смерть від 23.02.2022 серії НОМЕР_7 , є однією і тією ж особою.

У задоволенні решти заяви відмовити повністю.

Судові витрати не відшкодовуються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Й. Данко