печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року

Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Головко Ю.Г.,

за участю секретаря судових засідань Солонухи Д.Л.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бєльського-Панасюка О. О.,

представника третьої особи Пєлєшенко Д. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави України, в особі Кабінету Міністрів України, третя особа Державна казначейська служба України, Департамент патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування завданої моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 100000,00 гривень моральної шкоди, завданої незаконними діями співробітниками Національної поліції України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.04.2021, працівником Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенантом поліції ОСОБА_3, складено протокол, серії АА 161274, про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Водночас, 11.04.2021, працівником Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, сержантом поліції ОСОБА_4, також складено протокол, серії АА № 161275, про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, відносно позивача.

Згідно листа Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.08.2021 № 1596аз/41/11/2/02-2021, під час адміністративного затримання ОСОБА_2 по відношенню до нього, лейтенантом поліції ОСОБА_3 та сержантом поліції ОСОБА_4 було застосовано фізичну силу (прийоми боротьби) та спец. засоби.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 15.06.2021 у справі 758/5471/21 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. ст. 173, 185 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративних правопорушень.

Позивач вважає, непропорційне і невиправдане втручання в охоронювані законом права і свободи та особисту недоторканість завдало йому моральної шкоди, оскільки адміністративне затримання останнього із застосуванням фізичного впливу і одягненням кайданків відбулося в громадському, людному місці, привернуло увагу громадян, які знаходилися поруч.

Такі дії патрульних поліцейських образили ОСОБА_2 та поставили під сумнів його порядність та добре ім`я, сприяли створенню негативної психологічної установки відносно нього, тому останній вимушений доводити суспільству свою чесність і порядність як громадянина.

Переживання ОСОБА_2 супроводжувались інтенсивними негативними почуттями: обуренням через безпідставність звинувачень, власну безправність і приниження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06.07.2022 до суду надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі мотивоване тим, що між сторонами відсутній предмет спору, адже Урядом не було вчинено жодних протиправних дій, наслідками яких могла би бути завдана моральна шкода по відношенню до позивача.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2022 вказане клопотання залишено без задоволення. Закінчено підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідно до письмових пояснень Державної казначейської служби України, Казначейство жодних прав чи інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдало. Вважає вимоги не підлягають до задоволення, оскільки жодним чином не доведена незаконність дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, та просив задовольнити, з викладених обставин.

Представник відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Вважає позивачем не доведено які рішення, дії чи бездіяльність було вчинено, а також у зв`язку з якими протиправним рішеннями або діями відповідача судом має бути визнана компенсація моральної шкоди.

Представник третьої особи Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх безпідставність. Зазначила, що жодних наслідків щодо позивача за складення протоколів про адміністративні правопорушення у зв`язку із реалізацією своїх службових обов`язків поліцейських не відбулось, адже провадження у справі 758/5471/21 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. ст. 173, 185 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито. Водночас, стосовно дій поліцейських протиправними чи незаконними, то такі судом не визнавалися.

При складанні протоколу у відношенні позивача працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до статей 255,265-1 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а доказів про визнання їх дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди.

Окремо зазначила в письмових поясненнях, що ОСОБА_2 є частим фігурантом у різних правопорушеннях, окремі факти по яких знаходять своє підтвердження витягами з бази АРМОР, які надані суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 11.04.2021 працівником Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенантом поліції ОСОБА_3, складено протокол, серії АА 161274, про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Крім того, 11.04.2021 працівником Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, сержантом поліції ОСОБА_4, також складено протокол, серії АА № 161275, про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, відносно позивача.

Під час адміністративного затримання ОСОБА_2 по відношенню до нього, лейтенантом поліції ОСОБА_3 та сержантом поліції ОСОБА_4 було застосовано фізичну силу (прийоми боротьби) та спец. засіб - кайданки.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 15.06.2021 у справі 758/5471/21 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. ст. 173, 185 КУпАП закрито в зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративних правопорушень.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 зазначав, що підставою для відшкодування моральної шкоди є, зокрема незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та закриття справ про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1173, 1174 ЦК).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВРу наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, який на нього був накладений (Постанова КЦС Верховного Суду у справі № 640/16169/17 від 05.02.2020).

Відповідно до положень статті 82 ЦПК України суд враховує, що постановою Подільського районного суду м. Києва встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ст. 185 КУпАП.

У цьому контексті, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Аналогічні висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18).

У ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В даному випадку, матеріали справи свідчать про те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито.

Позивач протягом певного періоду вживав передбачені законодавством заходи для відновлення своїх прав. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення, було порушено його звичний розклад життя, позивач змушений був звертатись за допомогою до фахівців у галузі права.

Крім того, затримання позивача відбулося із застосуванням фізичного впливу і одягненням кайданків в громадському, людному місці.

Він зазначає, що у зв`язку з наявною у позивача хронічною хворобою - цукровим діабетом, у зв`язку з чим йому надано статус інваліда 3-ї групи з дитинства, застосування поліцейськими вказаних незаконних заходів, спричинило сильне душевне та емоційне хвилювання, що потягло за собою суттєве погіршення стану його здоров`я та оперативну необхідність в масштабному лікуванні та довгостроковій реабілітації.

З огляду на викладене, позивачем доведений факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків.

Враховуючи викладене та керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, суд приходить висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу у розмірі 3000,00 гривень буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку посадових осіб органу державної влади.

При цьому, відшкодування моральної шкоди із Державного бюджету України проводиться шляхом списання з відповідного казначейського рахунку, тобто списання Державною казначейською службою України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не шляхом стягнення коштів із Державної казначейської служби України як юридичної особи публічного права.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Згідно із пунктом 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до підпункту 14 пункту 4 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року № 1280, Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Із системного аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що Державна казначейська служба України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду. Водноча,с залучення або ж незалучення до судового вирішення спору такого органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не орган державної влади, який порушив права чи інтереси позивача.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц.

Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір- обґрунтованим (п.268).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано лише Договір про надання правової допомоги від 30.04.2021 та попередній розрахунок судових витрат ОСОБА_2 в суді першої інстанції.

Суд не може прийняти надані докази як належне підтвердження понесених витрат, оскільки відсутні належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.

Розподіляючи судові витрати, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Держави України, в особі Кабінету Міністрів України, третя особа Державна казначейська служба України, Департамент патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування завданої моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 3000,00 гривень.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - Держава Україна, в особі Кабінету Міністрів України, адреса: 01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2;,

Третя особа - Державна казначейська служба України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; ;

Третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федорова Ернста, 3.

Суддя Ю. Г. Головко