Справа №: 343/1187/21
Провадження №: 2/0343/85/22
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Болехівської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, згідно якого з врахуванням заяв поданих в Долинський районний суд 22.07.2021 та 06.09.2021 в порядку ст. 49 ЦПК України (а.с.36,42 ) ,просить ухвалити рішення, яким:

розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 14 січня 2016 року у виконкомі Тяпчанської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №1;

після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " ОСОБА_3 ".

Свої вимоги мотивує тим, що 14 січня 2016 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у виконкомі Тяпчанської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №1.

Від шлюбу у них народився син- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спочатку їхнє сімейне життя складалось нормально, проте протягом останніх років сімейні стосунки між ними погіршились, а саме, коли їхньому сину ОСОБА_4 виповнилось два роки, відповідач почав піднімати на неї руку, влаштовувати сварки та скандали, зловживати алкоголем. Вона тоді пішла від нього і мала намір подати на розлучення, але він просив її повернутись та обіцяв, що все зміниться, що більше ніколи не буде застосовувати щодо неї насильство, моральний та фізичний тиск.

Вона сподівалась, що дійсно заради інтересів сім`ї та дитини, вони зможуть зберегти їхній шлюб, і тому вона повернулась до відповідача. Але обіцянки відповідача були пустослівними, він і надалі продовжував морально та фізично знущатись над нею, наносив їй побої, ображав нецензурними словами, принижував її честь та гідність. Це все відбувалось на очах їхнього малолітнього сина, дитина боялась свого батька, була пригнічена, вона намагалась приховувати від сина таке відношення до себе відповідача, але час минав, дитина підростала і все більше починала розуміти, що відбувається між ними.

Відповідач ніколи ніде не працював, не забезпечував сім`ю матеріально, це все покладалось на неї, вона завжди працювала та забезпечувала сім`ю матеріально, а відповідач будучи дорослою людиною, розраховує на допомогу зі сторони своїх батьків, не працює. Через нестачу коштів для утримання сім`ї та для покращення їхнього матеріального становища, вона була змушена виїхати на заробітки в Республіку Чехія.

Після її повернення відповідач разом зі своєю мамою почав перешкоджати їй у спілкуванні з їхнім сином ОСОБА_4 , продовжує чинити на неї моральний тиск, погрожує фізичною розправою, таким способом примушує її до збереження шлюбних відносин.

З вересня 2020 року сімейні стосунки стали нестерпними, постійні сварки та приниження, призвели до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У них відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, та виховання дитини, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З відповідачем спільного господарства на день подання позову вони не ведуть. Рішення про розірвання шлюбу вона прийняла остаточно і змінювати його не має намірів, оскільки примирятись з відповідачем вони пробували неодноразово, однак все безрезультатно.

А тому, подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе, і є таким, що суперечить її інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини (а.с.1-3).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.06.2021, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 343/1187/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Призначено підготовче судове засідання. Визначено відповідачу п?ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу, що згідно ст. 193 ЦПК України, він має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (а.с.16).

Заперечуючи проти частини позовних вимог первісного позову, 15 липня 2021 року ОСОБА_2 , звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Болехівської міської ради (орган опіки та піклування) про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, в якому просить: визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивує тим, що він не заперечує про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_1 , однак заперечує щодо залишення на проживання з мамою неповнолітнього сина ОСОБА_4 , оскільки дитина вже більше восьми місяців проживає з ним, а тому подає зустрічний позов про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком.

Він не заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки сімейне життя у них не складається, а тому їх спільне проживання з дружиною є неможливим. Однак, він заперечує щодо вимоги ОСОБА_1 про залишення на проживання з нею їх малолітнього сина ОСОБА_4 з наступних підстав:

Після народження сина ОСОБА_4 у них були хороші сімейні стосунки. Вони проживали у будинку його батьків у с. Міжріччя, Болехівської міської ради, разом доглядали їх дитину, він їздив на роботу за кордон, забезпечував сім`ю, в той час дружина залишалася із дитиною, їй допомагала його мама.

Коли ОСОБА_4 підріс, ОСОБА_1 вирішила піти на роботу. В квітні 2020 року вона влаштувалася на роботу продавцем у м. Стрий, Львівської області. Він не заперечував, щоб дружина працювала. Спочатку в них все було добре, однак поступово почало все змінюватися. З роботи вона почала приходити пізно, часто перебувала у стані алкогольного сп`яніння. На його зауваження на таку неприпустиму поведінку не реагувала. У зв`язку із цим у них почали часто виникати сварки та скандали, однак поведінка відповідачки не змінювалася, вона не реагувала на його зауваження. ОСОБА_1 перестала приділяти час їх синові, всі обов`язки по вихованню та догляду за дитиною лягли на нього. У зв`язку із цим він змушений був залишитися вдома, не їхати на роботу, щоб доглядати дитину, оскільки ОСОБА_1 відмовилася залишати свою роботу. Щоб налагодити їх стосунки та зберегти сім`ю, вони переїхали проживати в м. Стрий, де у його батьків є власна квартира, однак це нічого не змінило. З вересня 2020 року їх сімейні стосунки взагалі зіпсувалися.

В листопаді 2020 року після чергової сварки із ОСОБА_1 , він забрав сина ОСОБА_4 і переїхав проживати у с. Міжріччя до своїх батьків, оскільки вважав що подальше спільне проживання з відповідачкою є неможливим. З цього часу він з дитиною проживають у будинку його батьків в с. Міжріччя.

Відповідачка аж через два дні після його переїзду із сином подзвонила та запитала чи не хоче він повернутися, якщо ні, то вона подає на розлучення і при цьому нічого не запитала про

дитину. ОСОБА_1 жодного разу не сказала, щоб він повернув їй дитину, не мала бажання також проживати разом із ними, а тільки періодично дзвонила йому, до дитини не приходила, де вона проживала йому не було відомо. В січні 2021 року він дізнався, що вона поїхала в Чеську Республіку, де перебувала до червня 2021 року. За цей час вона дуже рідко дзвонила йому і спілкувалася з ОСОБА_4 , не надавала коштів на його утримання.

З червня 2021 року, коли ОСОБА_1 повернулася із Чехії, вона всього кілька разів приїхала до сина, їй ніхто не перешкоджав бачитися з ним та проводити час, жодного разу не ставила питання про те, що хоче забрати дитину і проживати з ним.

Їх син ОСОБА_4 проживає разом з ним у будинку його батьків. Дитина повністю перебуває на його утриманні, він доглядає за сином, забезпечує всім необхідним. Коли він працює, то сина доглядає його мама. У них із ОСОБА_4 дуже теплі та дружні стосунки, вони разом грають в ігри, проводять час. Дитина дуже прив`язана до нього, не боїться його, не є перелякана, як стверджує ОСОБА_1 , а навпаки ОСОБА_4 усміхнений, активний та життєрадісний хлопчик. Дитина у нього забезпечена всім необхідним для проживання, розвитку, навчання. ОСОБА_4 добре спілкується з однолітками, не є замкнутим, він відвідує дитячий садок, добре розвивається.

У будинку для ОСОБА_4 облаштована кімната, дитина має своє спальне місце, місце для навчання, відпочинку та ігор. ОСОБА_4 проживає у комфортних для нього умовах, відчуває постійну увагу та турботу з його боку та з боку бабусі та дідуся, а тому зміна місця проживання буде для нього великим психологічним стресом.

ОСОБА_1 не має власного житла, не має постійного місця проживання. Вона весь час змінює житло, живе в орендованих помешканнях. Відповідачка не має постійної роботи, з її слів йому відомо, що вона знову хоче їхати за кордон. Тому, коли ОСОБА_1 поїде за кордон, що є її правом, невідомо де і з ким залишиться їх син ОСОБА_4 . У зв`язку із цим вважає, що в інтересах дитини буде визначити її місце проживання разом з ним, батьком, де облаштований побут та створені всі умови для належного проживання та розвитку дитини.

ОСОБА_1 в будь який час може приходити до дитини, бачитися, проводити з ним час, брати участь у його вихованні, що є її обов`язком. Ніхто не чинив і не буде чинити їй перешкод у побаченнях із сином, навпаки дитина повинна спілкуватися з своєю мамою, відчувати від неї любов та турботу.

Отже, він у більшій мірі бере участь у вихованні та житті дитини, ніж мати, турбується про здоров`я дитини, створив комфортні умови для розвитку, проводить свій вільний час разом із дитиною, завжди присутній на батьківських зборах у дитячому садочку, фінансово забезпечений, має достатній дохід, характеризується позитивно, для дитини створені усі необхідні умови для проживання. Вважає, що саме проживання сина з батьком відповідає інтересам дитини, оскільки син дуже прив`язаний до нього. Він не буде чинити перешкод матері у спілкуванні з дитиною та отримання піклування матері, а розлучення дитини з батьком негативно вплине на психологічний стан ОСОБА_4 (а.с.19-23) .

Ухвалою про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2021 об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, із зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Болехівської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Болехівської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.58).

В судові засідання позивачка за первісним позовом, вона ж відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 на неодноразові виклики не з`явилась, причини своєї неявки не повідомила, хоч про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому Законом порядку.

Представник позивачки за первісним позовом, відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_6 (довіреність а.с.37), позовні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини, просили розірвати шлюб між

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 14 січня 2016 року у виконкомі Тяпчанської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №1. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище " ОСОБА_3 ". Щодо задоволення зустрічного позову заперечила, просили в його задоволенні відмовити. Додатково пояснила, що на даний час ОСОБА_1 перебуває в Чешській Республіці, але має намір повернутись в Україну. Чи працює ОСОБА_1 там офіційно, їй невідомо. ОСОБА_1 , які і ОСОБА_2 свого житла немає.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом він же позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник адвокат Шиян Л.І. (ордер серії ІФ №010781 а.с.38) вимоги первісного позову визнали , не заперечили щодо розірвання шлюбу, та залишення позивачці, після розірвання шлюбу позивачці прізвища - " ОСОБА_3 ". Вимоги зустрічного позову підтримали в повному об`ємі, зіславшись на викладені в ньому обставини, просили його задоволити, оскільки залишення малолітнього ОСОБА_4 на проживанні з батьком , ОСОБА_2 , буде відповідати перш за все його інтересам.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування -виконавчого комітету Болехівської міської ради Досяк Т.М. (довіреність а.с.68,100), в судовому засіданні пояснила, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради після детального вивчення всіх обставин справи, та спілкування з батьками дитини - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , прийшов до висновку рекомендувати суду залишити неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на проживанні з батьком, ОСОБА_2 , оскільки це буде відповідати його інтересам. Просить взяти до уваги висновок органу опіки та піклування, яийй затверджений рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради №143 від 28.10.2021.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явилися в судові засідання, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Болехівської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Ч.3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути подано одним із подружжя.

У відповідності до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8) свідчить про те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , 14 січня 2016 року був укладений шлюб, зареєстрований у виконкомі Тяпчанської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №1. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_3 , дружини ОСОБА_3 .

За час спільного проживання в шлюбі у сторін народилася одна дитина син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 а.с.6).

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї.

Сторони не бажають зберегти сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини з вересня 2020 року, не ведуть спільного побуту, їх сім`я розпалася. Малолітня дитина, яка народилася у сторін за час спільного проживання в шлюбі, на даний час проживає з батьком ОСОБА_2 .

Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя (ухвала про надання строку на примирення від 25.11.2021 а.с.85) результату не принесли, сторони настоюють на розірваня шлюбу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Беручи до уваги волевиявлення сторін щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі порушені не будуть, суд вважає за доцільне первісний позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволити - розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 14 січня 2016 року у виконкомі Тяпчанської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №1. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище " ОСОБА_3 ".

В судовому засіданні встановлено, щоміж сторонами по справі не досягнуто згоди щодо того, з ким із них після розірвання шлюбу буде проживати їх малолітня дитина.

Відповідачем ОСОБА_2 , подано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини з батьком.

Вирішуючи питання визначення місця проживання малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Згідно зі ст. 157 СК України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Вирішуючи спір між сторонами по справі в частині визначення місця проживання малолітньої дитини, суд враховує практику Європейського суду з приводу виниклих між сторонами правовідносин.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак, це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України`від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

До рішення Європейського Суду з прав людини в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) відповідно до пункту 2 статті 45 Конвенції та пункту 2 правила 74 Регламенту Суду додана окрема думка судді Карло Ранзоні, яка зводиться до наступного:

"Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані

практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (див. справу «Цаунеґґер проти Німеччини» з відповідними змінами, заява № 22028/04, § 46, 03 грудня 2009 року).

Декларація ООН не є юридично обов`язковим документом. Вона стала основою для розробки Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, яка, на відміну від Декларації, є юридично обов`язковим міжнародним договором. Утім, підготовчі матеріали до Конвенції чітко демонструють, що положення про «розлучення дитини з матір`ю лише за виняткових обставин» існувало на дуже початковій стадії процесу розробки. Його потім критикували, оскільки він просував стереотипний погляд матерів, який ґрунтувався на дискримінації, а відтак, його вилучили. Принцип найкращих інтересів дитини, що випливає з самої Декларації, отримав повну підтримку, втім, як першочергове та найважливіше міркування (див., наприклад, Шарон Детрік, Конвенція Організації Об`єднаних Націй про права дитини, Путівник до «Travaux Preparatoires», 1992 р., і ОСОБА_8 , «Основи прав у Африканській хартії про права та добробут дитини», Африканський журнал правових досліджень, листопад 2009).

Як зазначалося в справі «Цаунеґґер проти Німеччини» (цитувалася вище, § 60), спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Палата Лордів, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір`ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див. справу «М.Л. проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 р.).

Насамкінець, Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» ОСОБА_9 наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї».

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною

Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102).

Судом не встановлено особливої непридатності або неблагополучності обох сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Саме тому, суд у цій справі, акцентує увагу у якнайкращих інтересах дитини , забезпечення його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.06.2016, свідчить про те, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьками записано: ОСОБА_2 батько; ОСОБА_1 мати (а.с.6).

Як вбачається з копії актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 08.07.2021, та від 24.07.2021 (а.с.28,29) ОСОБА_5 , 2016р.н., проживає разом з батьком ОСОБА_2 , 1991 р.н., за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 . Житлово-побутові умови проживання в задовільному стані, забезпечують усі потреби дитини .

Копія довідки №32 виданої ДНЗ ясла-садок «Дзвіночок» с.Міжріччя 08.07.2021 свідчить про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахований в дошкільний навчальний заклад «Дзвіночок» с.Міжріччя (а.с.25).

Згідно характеристики на вихованця ДНЗ «Дзвіночок» с.Міжріччя, (а.с.47) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зарахований в дошкільний навчальний заклад «Дзвіночок» с.Міжріччя 02.07.2018. За заявою мами ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дитину відраховано у зв`язку зі зміною місця проживання. З 24.12.2020 дитину знову зараховано в ДНЗ «Дзвіночок».

За час перебування дитини в ДНЗ «Дзвіночок» його можна охарактеризувати, як спокійну, не конфліктну, комунікативну, розвинену згідно своїх вікових особливостей дитину (а.с.47).

Копія довідки № 33 виданої ДНЗ ясла-садок «Дзвіночок» с.Міжріччя 08.07.2021 свідчить про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на протязі 2021 навчального року відвідав 32 дні дошкільний навчальний заклад. На протязі цього періоду, зі слів вихователів, дитину приводили або забирали з дошкільного закладу бабуся ОСОБА_11 або батько ОСОБА_2 (а.с.26).

Згідно копії довідки-характеристики на ОСОБА_2 1991р.н., №1455/021-29/21 виданої виконавчим комітетом Болехівської міської ради Івано-Франківської області (а.с.27), проживаючи на території старостинького округу, ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивної сторони. Одружений. Проживає разом з батьками та сином дошкільного віку. Ввічливий, веселий, товариський. Має багато друзів. З повагою ставиться до старших себе. Шкідливих звичок не має. Відносини в родині доброзичливі. Скарг та нарікань від жителів села та сусідів не поступало. Серед односельчан користується повагою та авторитетом .

Відповідно до копії акту обстеження від 08.10.2021 (а.с.73) під час обстеження виявлено,

що в господарстві по АДРЕСА_2 , зареєстровано 4 людей , а фактично проживає тільки ОСОБА_12 . ОСОБА_1 також зареєстрована за даною адресою, але вже тривалий час не проживає.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , на даний час офіційно не працює, власного житла не має, зареєстрована в будинку своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 , однак за місцем реєстрації не проживає, тимчасово проживала в м. Стрий Львівської області, на даний час знаходиться в Чешській Республіці, що географічно віддалено від місця проживання її сина ОСОБА_4 , який проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 та дошкільного навчального закладу «Дзвіночок», який знаходиться в с.Міжріччя Калуського району Івано-Франківської області, який відвідує їх син ОСОБА_4 (Довідка №32 від 08.07.2021 а.с.25).

У психологічної характеристиці психоемоційного стану дитини та сімейних відносин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено, що у ході психологічного дослідження було виявлено, що ОСОБА_5 2016 р.н. спокійний, сором`язливий, йшов на контакт, діалог підтримував, проте не проявляв ініціативи до взаємодії. Спостерігався стан розгубленості та розсіяності, проте він швидко минув. Під час бесіди намагався відповідати на питання, але потребував уточнюючих запитань для деталізації спогадів та відтворення подій, що відбувались.

Психофізіологічний розвиток дитини відповідає віковим нормам. Дитина здатна зосередитись на виконанні завдання та в ході роботи керувати мимовільними і довільними процесами.

Емоційна сфера дитини характеризується зниженим настроєм, апатичністю, виснаженістю. Зовнішні емоційні прояви чітко виражені і різноманітні. Діалогічна мова багатоскладова. Обсяг словникового запасу відповідає віковій нормі.

Простежується почуття непристосованості, проблеми адаптації до соціального середовища, труднощі спілкування. Хлопчик свідомо ігнорує розумову сферу. Дитина боязка, прагне до відходу від проблем, пов`язаних з конфліктами у відносинах з оточуючими, простежується прагнення уникати критику. Відчуває настороженість, по відношенню до навколишнього світу. Діагностовано захист, крайню ступінь пасивності, бездіяльності. Наявна тривожність, напруженість, невміння зосередитися, нерішучість.

За результатами діагностики батьківсько-дитячих відносин, найбільш привабливим персонажем для ОСОБА_4 є бабуся. Виняткового статусу у сім`ї хлопчик також надає їй.

Дитина симпатизує і прихильно ставиться до батька, психологічно відмежовується від матері. Для хлопчика мати є найменш емоційно привабливою з усіх членів сім`ї.

ОСОБА_4 розповідає про свого тата. Каже, що любить з ним гратися, гуляти, проводити час. Батько сприймається дитиною як дорослий з яким добре і безпечно.

В ході бесіди хлопчик говорить, що не хоче жити з мамою, бо вона живе у чужому будинку. Загалом при обранні емоцій, які супроводжують його спілкування з мамою і татом дитина вибрала «радісний», при спілкуванні з татом і «ображений» - з мамою. ОСОБА_13 також розповідає, що при зустрічах з мамою вона прагне його забрати до себе, але він цього не хоче.

Простежується дезорганізований рівень прихильності між матір`ю і дитиною. Цей тип прихильності виникає за умови, якщо дитина не отримувала належної уваги з боку матері, якщо вона емоційно або фізично недоступна або їй не можна довіритися.

Загалом у ОСОБА_4 потреба у спілкуванні не задовольняється. Хлопчик шукає впевненості в різноманітних контактах, прагне до безпеки та емоційного комфорту. Присутня вразливість, чутливість, залежність від значущих інших.

За наслідками психологічної діагностики рекомендована робота психолога, спрямована на нормалізацію дитячо-батьківських відносин та покращення психоемоційного стану дитини (а.с.43-46).

Згідно висновку органу опіки у піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , затвердженого рішенням №143 від 28.10.2021 (а.с.74-76) , орган опіки та піклування дійшов до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_2 за адресою:

АДРЕСА_1 .

З таким висновком погоджується і суд, оскільки він відповідає інтересам малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і прийнятий на підставі фактичних обставин, що склалися між сторонами.

Суд, не маючи доказів того, що мати дитини, яка не має власного житла , що на думку суду, становить у собі потенційну можливість порушення спокійного та стійкого середовища проживання дитини, здатна забезпечити кращі умови його проживання, ніж ті у яких він буде знаходиться проживаючи з батьком, у звичній для нього обстановці та оточенні, а також зважаючи на його прихильність до батька, не може допустити навіть імовірності порушення інтересів малолітньої дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини, саме з батьком ОСОБА_2 , так як останній у повній мірі здатний забезпечити належні умови для проживання та виховання дитини, що буде повністю відповідати її інтересам та вимогам Закону.

При цьому суд відмічає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини.

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у його житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан його розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати, що узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 21 липня 2021 року справа № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20).

Судом по даній справі не опитувався малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки, на думку суду, останній не є спроможний з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища (залежність від впливу батьків та інших дорослих на його поведінку) усвідомити реальний зміст власних дій.

Разом з тим, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ст. 160 СК України вони не позбавлені права звернутися до суду з новим позовом у будь-який час після досягнення сином 10-річного віку, коли спір щодо визначення місця проживання дитини, яка досягла десяти років, вирішується з урахуванням думки самої дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітнього сина з батьком, відповідатиме накнайкращим інтересам дитини. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Болехівської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини підлягає до задоволення.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110, 112, 113, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 141, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 січня 2016 року у виконкомі Тяпчанської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №1- розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище " ОСОБА_3 ".

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Болехівської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання його батька, ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка-відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована в АДРЕСА_3 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ,житель АДРЕСА_4 .

Третя особа: виконавчий комітет Болехівської міської ради, пл.І.Франка,12, м.Болехів, Калуського району Івано-Франківської області,77202.

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш