Провадження №: 4-с/755/18/22
УХВАЛА

"05" січня 2022 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Перевіривши матеріали поданої зави та долучених до неї документів, судом встановлено, що заява не відповідає вимогам статті 183 ЦПК України з огляду на таке.

У поданій скарзі скаржник просить:

- визнати бездіяльність начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у

м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ірини Андрющенко щодо: відмови у наданні копій документів виконавчого провадження № 54057272, не направлення ОСОБА_1 копії постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 17 квітня 2020 року; не внесення всіх відомостей про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень, копій всіх документів виконавчого провадження № 54057272 до автоматизованої системи виконавчого провадження;

- визнати незаконною постанову від 17 квітня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням № 54057272;

- зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ): відновити виконавче провадження № 54057272 відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», про що винести відповідну постанову; закінчити виконавче провадження згідно з пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з набуттям чинності рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року у справі

№ 755/16656/19 про визнання виконавчого напису № 8981 таким, що не підлягає виконанню (так як виконавче провадження № 54057272 було відкрите саме на виконання виконавчого напису № 8981)

і винести відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження;

- зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний код в ) виключити відомості з Єдиного реєстру боржників, що розміщені в режимі реального часу на публічному веб-сайті Міністерства юстиції України https://erb.minjust.gov.ua щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у закінченому виконавчому провадженні № 54057272;

- зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний код в ) винести постанову про зняття арешту з всього майна та припинити публічне обтяження всього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Таким чином, скаргу подано в порядку судового контролю за виконанням судового рішення в порядку статей 447-449 ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12 червня 2007 року № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту

10 мотивувальної частини). При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Таким чином, зазначені вимоги до заяв, передбачені ЦПК України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом свої порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним

(§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява

№ 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Дослідивши матеріали поданої скарги, судом встановлено, що до матеріалів скарги ОСОБА_1 не долучив доказів надіслання її копії з додатками іншим учасникам справи, в даному випадку Дніпровському відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), тобто не виконав вимоги частини другої статті 183 ЦПК України, що є підставою для повернення заявнику даної скарги без розгляду відповідно до частини четвертої статті 183 ЦПК України.

Керуючись статтею 183 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова